A személyiség és a média

a polgári és a büntetőjogban

Az új Polgári Törvénykönyvre

és az új Büntető Törvénykönyvre tekintettel 

Szerkesztette

Csehi Zoltán – Koltay András – Navratyil Zoltán

Kiadja a

Wolters Kluwer Kft.

Budapest, 2014

1117 Budapest, Prielle Kornélia u. 21–35.

Telefon: (40) 464-565

Fax: +36 (1) 464-5657

e-mail: info@wolterskluwer.hu

www.wolterskluwer.hu

Felelős vezető: Tóth Gábor, a Wolters Kluwer Kft. ügyvezetője

Kiadásért felelős: dr. Vajda Krisztina

A kiadványok szerkesztéséért felelős: dr. Szabó Marianna

Felelős szerkesztő: dr. Lehóczki Zsófia

Műszaki kiemelt főmunkatárs: Schuller Krisztina

Műszaki szerkesztők: Kerek Imréné, Szász Zoltán

ISBN 978 963 295 427 1

Termékkód: YEB1531

Szakmai partner:

Az NMHH Médiatanácsának Médiatudományi Intézete

és a Magyar Tudományos Akadémia Bölcsészettudományi Kutatóközpont

Médiatudományi Kutatócsoportja

Kiadványaink megtekinthetőek és megvásárolhatóak szakkönyvesboltunkban a Kiadó címén, továbbá a www.complex.hu portálon.

Minden jog fenntartva, beleértve a sokszorosítás és a mű bővített, illetve rövidített változatának kiadási jogát is. A Kiadó írásbeli hozzájárulása nélkül sem a teljes mű, sem annak bármely része semmiféle formában (fotokópia, mikrofilm vagy más hordozó) nem sokszorosítható.

Szerkesztette:

Csehi Zoltán

Koltay András

Navratyil Zoltán

Szerzők:

Bárányos Bernadett

Békés Ádám

Boronkay Miklós

Csehi Zoltán

Gellér Balázs

Gondi Anilla

Görög Márta

Horváth E. Írisz

Koltay András

Landi Balázs

Menyhárd Attila

Navratyil Zoltán

Sorozatszerkesztők:

Koltay András

Nyakas Levente

© Bárányos Bernadett, Békés Ádám, Boronkay Miklós, Csehi Zoltán, Gellér Balázs, Gondi Anilla, Görög Márta, Horváth E. Írisz, Koltay András, Landi Balázs, Menyhárd Attila, Navratyil Zoltán, Budapest, 2014

© Wolters Kluwer Kft., Budapest, 2014

A Wolters Kluwer Kft. az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók és Könyvterjesztők Egyesülésének a tagja.

Bevezetés

A Magyar Tudományos Akadémia Bölcsészettudományi Kutatóközpontjában 2012-ben az NMHH Médiatanács Médiatudományi Intézetének támogatásával kutatócsoport alakult – többek között – a médiajog kutatására. E tevékenység egyik eredménye jelen tanulmánykötet, amely „Az ember a Polgári Törvénykönyvben és a médiajogban – a személyiség és jogi védelme” címet viselő kutatási alprogram részeként öltött végső formát.

A kötet szerzői a hazai jogi felsőoktatásban tevékenykedő – hosszú évek tapasztalatával rendelkező kutató és gyakorló – jogászok.

A tanulmánykötet nem titkolt célja, hogy a személyiség védelmének és a médiának a szövevényes kapcsolatrendszerében egyfajta Ariadné-fonálként megpróbáljon utat mutatni egy-egy helyes – vagy akár csak annak vélt – lépés megtételében. S hogy elsőként hová vezet ez a fonál? A kiindulóponthoz, a középponthoz, a jog számára megragadhatatlanhoz, – a manni múlt-gondolat parafrazeálásaként – a szédítően feneketlenhez, amelyet egyszerűen csupán egy szóval illetünk: személyiség.

Ebből kiindulva számos izgalmas, elgondolkodtató, különböző nézőpontot felvillantó, s tekintettel arra is, hogy a szólás szabadságáról van szó, az Olvasó által akár vitatható álláspontok segítenek eloszlatni azt az illúziót, hogy a személyiségnek és a személyiségi jogoknak mennyire nem létezik egysíkú dimenziója.

A kötet a személyiségvédelem körében egységes koncepció alapján felöleli a téma polgári jogi és büntetőjogi vonatkozásait, bemutatva a régi és az új Polgári Törvénykönyv, valamint Büntető Törvénykönyv dogmatikai alapvetéseit, az ide vágó hazai bírói gyakorlatot. Mindennek során a tanulmányok nem nélkülözik a komparatív szemlélet érvényre juttatását, így tárgyalásra kerülnek egyes európai államok megoldásai, valamint a releváns strasbourgi bírói gyakorlat is.

Az első részben a tanulmányok tematikusan végighaladnak a Polgári Törvénykönyvben nevesített személyiségi jogokon, s értelmezik azokat a szólásszabadság tükrében. Ebbe illeszkedik Boronkay Miklós tanulmánya a képmáshoz és hangfelvételhez fűződő jogról, amely többszintű védelmet is élvez, s számos összefüggést mutat más személyiségi jogokkal. Ezt követően Csehi Zoltán és Navratyil Zoltán egy-egy önálló munkája hívja fel a figyelmet arra, hogy a magánjogban személyiségi joggént deklarált névjognak a külföldi jogelméletben és jogalkalmazásban a hazaihoz képest mennyivel tágabb értelme van. Görög Márta dolgozata tekinti át a becsülethez és jóhírnévhez való jognak a védelmét, e két jog – az emberi méltósággal is összefüggő, s nehezen körülírható – összefonódásait és különbözőségeit. Ezt követi Menyhárd Attila tanulmánya a magánélethez való jogról. E személyiségi jog a külföldi jogirodalomban és joggyakorlatban egyaránt hosszú múltra tekint vissza, a hazai bírói gyakorlatban azonban eddig ritkán bukkant fel, de tekintettel arra, hogy az új Polgári Törvénykönyv – a régivel ellentétben – már kifejezetten nevesíti e személyiségi jogot, a hazai judikatúra is várhatóan bátrabban fogja azt alkalmazni.

A kötet második része foglalkozik a személyiségi jogok sérelmének polgári jogi jogkövetkezményeivel és eljárásjogi aspektusaival, így Landi Balázs nagy ívű és lendületes tanulmánya tárja fel a kártérítés és sérelemdíj intézményének mozgatórugóit, valamint Koltay András munkája foglalkozik a sajtó-helyreigazítási jog mibenlétével. Végül Horváth E. Írisz elemzi a nyilvánosság érvényesülését a polgári peres eljárásokban, s tárja fel a személyiség védelmének eljárásjogi garanciáit.

A kötet harmadik részében Békés Ádám dolgozata vezet végig a szólásszabadság büntető anyagi joggal való összefüggésein, s szinte kimerítően veszi végig a rágalmazás és becsületsértés terén a jogalkotás és jogalkalmazás vitatható pontjait. Ezt követően pedig Gellér Balázs, Bárányos Bernadett és Gondi Anilla a modern büntetőjog egyik legfontosabb alapelvének, a büntetőeljárás nyilvánosságának a szerepét taglalja.

Budapest, 2014. július 1.

A szerkesztők

I. rész

Az egyes személyiségi jogok
polgári jogi szabályozása

Boronkay Miklós*

* Megbízott oktató, Pázmány Péter Katolikus Egyetem, Jog- és Államtudományi Kar.

E-mail: miklos.boronkay@szecskay.com

A képmáshoz és a hangfelvételhez fűződő jog

Az ember képmása és hangfelvétele az emberi személyiség megnyilvánulása a külvilágban, amely egyszerre alkalmas arra, hogy az egyént más embertől megkülönböztesse, másrészt hogy azonosítsa őt.1 A személyhez fűződő jogként történő elismerés indoka, hogy az ember külső megjelenése a személyiség belső sajátosságait vetíti ki.2

Az ember képmása és hangfelvétele több jogág védelmét is élvezi. Az 1959-es Ptk.3 80. §-a személyhez fűződő jogként deklarálja a képmáshoz és a hangfelvételhez fűződő jogot. A képmással és a hangfelvétellel kapcsolatban szükségszerűen megvalósuló adatkezelés szabályait az Infotv.4 tartalmazza. Ezen kívül – a teljesség igénye nélkül – a Pp.5 és a Be.6 is tartalmaz részletes szabályokat a bírósági tárgyaláson történő felvételkészítésről.

A jelen tanulmány célja, hogy a képmáshoz és hangfelvételhez fűződő jog, mint személyhez fűződő jog magyar gyakorlatát bemutassa, különös tekintettel a sajtóban történő felhasználásokra. A képmás és a hangfelvétel felhasználása érinthet más személyhez fűződő jogot (például becsület, jó hírnév), és adott esetben szerzői jogi kérdéseket is felvethet, e kérdések vizsgálata azonban kívül esik a jelen tanulmány keretein.

A tanulmány egyrészt bemutatja a magyar jogi szabályozást (1. pont), másrészt az Emberi Jogok Európai Bíróságának (EJEB) gyakorlatát (2. pont), továbbá elemzi, hogy az EJEB gyakorlata miként hatott a német és az angol jogra (3. pont). A tanulmányt a következtetések összefoglalása zárja (4. pont).

1. A képmás és hangfelvétel védelme a magyar jogban

1.1. Az 1959-es Ptk. szabályozása

Az 1959-es Ptk. a következőképpen szabályozta a képmáshoz és hangfelvételhez fűződő jogot:

80. § (1) „A személyhez fűződő jogok megsértését jelenti a más képmásával vagy hangfelvételével kapcsolatos bármiféle visszaélés.

(2) Képmás vagy hangfelvétel nyilvánosságra hozatalához – a nyilvános közszereplés kivételével – az érintett személy hozzájárulása szükséges.

(3) Az eltűnt, valamint a súlyos bűncselekmény miatt büntető eljárás alatt álló személyről készült képmást (hangfelvételt) nyomós közérdekből vagy méltánylást érdemlő magánérdekből a hatóság engedélyével szabad felhasználni.”

Ptké. II.7 2. § „Az eltűnt, illetőleg a büntetőeljárás alatt álló személyről készült képmás vagy hangfelvétel felhasználását az eltűnt személy felkutatását vagy körözését elrendelő, illetőleg az a hatóság engedélyezheti, amely előtt a büntetőeljárás folyik.”

Az 1959-es Ptk.-ban foglalt szabályozást a bírói gyakorlat több szempontból is meghaladta. Egyrészt meghaladta azzal, hogy nemcsak a képmás vagy hangfelvétel nyilvánosságra hozatalához kívánja meg az érintett személy hozzájárulását, hanem már a felvétel elkészítéséhez is. Másrészt meghaladta azáltal, hogy nem csak nyilvános közszereplés esetén engedi az érintett hozzájárulása nélküli felvételkészítést és –felhasználást, hanem olyan esetekben is, amikor azt közérdek vagy a felvétel készítőjének, ill. felhasználójának jogos magánérdeke szükségessé teszi. Ezért a képmáshoz és hangfelvételhez fűződő jogot nem az 1959-es Ptk. normaszövege, hanem a bírói gyakorlat, mint ‘élő jog’ tükrében célszerű vizsgálni.

1.2. A jogi védelem tárgya: a képmás és a hangfelvétel

A képmáshoz és hangfelvételhez fűződő jog tárgya értelemszerűen az emberről készült kép, illetve hangfelvétel. A Legfelsőbb Bíróság meghatározása szerint:

„A képmás illetve a hangfelvétel (…) az ember személyiségének, külső megjelenésének valamilyen műszaki eszközzel való bemutatása. A képmás vagy hangfelvétel a fentiekből következően szükségképpen valamilyen hordozóeszközön jeleníti meg az ember személyiségének egy lényeges momentumát.”8

A jogi védelem szempontjából a felvételkészítés módja közömbös, így a védelem nemcsak a fényképre és a videofelvételre terjed ki, hanem az érintettet ábrázoló rajzra, festményre és a kép módosításával készített karikatúrára is. Nem teljesen egyértelmű, hogy a jogi védelemhez szükséges-e, hogy az érintett a felvételről felismerhető legyen. A Kúria egy konkrét esetben elvi éllel mondta ki: „A jogsértés megállapításának az érintett személy felismerhetősége nem feltétele. Ezért nincs jelentősége annak, hogy a felperes személye egyértelműen mindenki számára, egyszeri rátekintéssel, azonnal esetleg nem volt beazonosítható.”9 Ezzel a megállapítással feltétlenül egyet lehet érteni a felvételkészítés tiltása körében azzal, hogy a jogszerűen készíthető tömegfelvétel kivételt jelent. Kérdés azonban, hogy az érintett megtilthatja-e olyan felvétel felhasználását, amelyen az ő képmása, hangfelvétele nem azonosítható be. Erre valószínűleg a bizonyítás körében kell a választ keresni: ha az érintett nem tudja bizonyítani, hogy a kifogásolt felvétel az ő képmását, hangfelvételét tartalmazza, akkor keresete alaptalan lesz.10

A védelem nem terjed ki az érintett személy vagyontárgyairól (például ingatlanáról) készült felvételekre.11 A vagyontárgyak fényképezése, videózása a felvételkészítés módjától függően sérthet azonban szomszédjogokat, illetve adott esetben a magánélethez fűződő jogot.12

1.3. A jogviszony tartalma: a visszaélés tilalma

A bírói gyakorlat a képmáshoz és hangfelvételhez kapcsolódó ügyekben az 1959-es Ptk. 80. § (1) bekezdése alapján azt vizsgálta, hogy történt-e az érintett képmásával vagy hangfelvételével kapcsolatos bármiféle ‘visszaélés’. A visszaélésszerűség vizsgálata körében az alábbi teszt olvasható ki a bírói ítéletekből:

– bizonyos magatartások vélelmezetten visszaélésszerűek, e magatartások megvalósulását a jogsértést állító félnek kell bizonyítania;

– a felvétel készítőjét, felhasználóját terheli annak bizonyítása, hogy magatartása nem volt visszaélésszerű. Ennek körében hivatkozhatott egyrészt a polgári törvénykönyvekben13 foglalt, másrészt a bírói gyakorlat által kidolgozott, visszaélésszerűséget kizáró okokra.

„Lapozz bele!” módban ezek az oldalak nem érhetőek el.

Kérjük, vásárolja meg a teljes elektronikus könyvet weboldalunkon.

This page is not available in preview mode.

Should you wish to access the complete text, please purchase the full version of this e-book at our webpage.