Jog, innováció,

versenyképesség

Szerkesztette

Gellén Klára

Wolters Kluwer • Budapest, 2017

Kiadja a

Wolters Kluwer Kft.

Budapest, 2014

1117 Budapest, Prielle Kornélia u. 21–35.

Telefon: +36 (1) 464-5656

Fax: +36 (1) 464-565

e-mail: info@wolterskluwer.hu

www.wolterskluwer.hu

Felelős vezető: Tóth Gábor, a Wolters Kluwer Kft. ügyvezetője

Kiadásért felelős: Fehér Nóra

A kiadványok szerkesztéséért felelős: dr. Rajházi Mónika

Felelős szerkesztő: dr. Antal Ildikó

Műszaki szerkesztés: Wolters Kluwer Kft.

Grafikai tervezés: Wolters Kluwer Kft.

Nyomdai előkészítés: KorrInfo Kft.

ISBN 978 963 295 677 0

Termékkód: YEB1731

Szakmai együttműködő partner:

Kiadványaink megtekinthetőek és megvásárolhatóak szakkönyvesboltunkban a Kiadó címén, továbbá a shop.wolterskluwer.hu portálon.

Minden jog fenntartva, beleértve a sokszorosítás és a mű bővített, illetve rövidített változatának kiadási jogát is.

A Kiadó írásbeli hozzájárulása nélkül sem a teljes mű, sem annak bármely része semmiféle formában (fotokópia, mikrofilm vagy más hordozó) nem sok szorosítható.

Szerzők:

Dr. Barna András Péter

Dr. Bodzási Balázs

Dr. Hajdú József

Dr. Koltay András

Dr. Miskolczi Bodnár Péter

Dr. Molnár István

Dr. Sár Csaba

Dr. Sárközy Tamás

Dr. Tóth András

Dr. Trócsányi László

Dr. Udvary Sándor

Szerkesztette:

Dr. Gellén Klára

Az angol nyelvű tanulmányokat lektorálta:

Patricia Mary Hughes

Kézirat lezárva:

2017. szeptember 1. 

© Dr. Barna András Péter, Dr. Bodzási Balázs, Dr. Hajdú József, Dr. Koltay András, Dr. Miskolczi Bodnár Péter, Dr. Molnár István, Dr. Sár Csaba, Dr. Sárközy Tamás, Dr. Tóth András, Dr. Trócsányi László, Dr. Udvary Sándor, Budapest, 2017

© Wolters Kluwer Kft., Budapest, 2017

Előszó

A kötet, melyet az olvasó a kezében tart, reflexió napjaink gazdasági és infokommunikációs technológiai kihívásaira, a rendkívüli ütemű digitális fejlődésre, az átalakuló gazdasági környezetre. A kötet szerzői e modernizált, felgyorsult világunkban arra az örök kérdésre keresik a választ, hogy a jog hogyan tud lépést tartani a változó gazdasági-technológiai környezettel, és e fejlődés mennyiben bontja meg, esetleg építi újjá a jogrendszer és az egyes jogágak tradicionális dogmatikai alapokon nyugvó jogi pilléreit.

A jogi versenyképesség kérdése talán soha nem bírt olyan jelentőséggel mint napjainkban: számos terület sorolható fel, ahol ennek konfliktusa megragadható. Csak néhányat említve közülük, ilyenek például a pénzügyi szolgáltatásokkal, a szellemi tulajdonnal, a technológiai fejlesztésekkel, az orvostudománnyal, az elektronikus jogi eljárásokkal összefüggő szabályozási kihívások. A könyvben megjelent tanulmányok nagy része a Szegedi Tudományegyetem Üzleti Jogi Intézete által szervezett konferenciákon elhangzott előadások kéziratai. E tanulmányok részben a gazdasági élet különös aktualitásával, a fogyasztói hitelezés dilemmáival foglalkoznak. Napjaink gazdasági tendenciáit kiválóan fémjelzik a finanszírozási kérdések, a fejlődés, a fejlesztés, a fogyasztás társadalmi igénye és a szükséges pénzügyi forrásteremtés anomáliái. A kötet nagyobbik részét az Intézet és a szegedi ELI-ALPS Lézeres Kutatóközpont közös szervezésében megrendezett konferencia előadásai teszik ki. A szervezők az új gazdasági tendenciák, az innováció, a tudományos értékteremtés kölcsönhatásában rejlő jogi kihívások elemzését tűzték ki céljukként. A technológiai fejlődés az embereket helyettesítő és kiegészítő, automatizált világ jövőképét vetíti elénk. E ma még idegennek mondható, és sok esetben távolságtartással kezelt technológiai környezet felveti a stabil jogi környezet meglétének igényét is: az erről való gondolkodás ma már nem utópisztikus elképzelés, hanem merő realitás. A jogi kiszámíthatóság, átláthatóság és megbízhatóság érdekében a jogalkotási folyamatoknak megfelelő ütemben kell követnie a változást, s több esetben elébe is kell mennie e rendkívül összetett digitális világnak. A kötet szerzői a digitális jövő felvetéseire fogalmazzák meg jogi-dogmatikai érveléseiket, és keresik az adekvát válaszokat. A tanulmányok a közeljövő víziójaként kitérnek a robot általi munkavégzés, a drónok, az önvezető járművek szabályozási kérdéseire, valamint az ügyvédi munka és a jogi-technológiai fejlesztések közötti kapcsolat vizsgálatára. A tanulmányok bemutatják a klasszikus tömegkommunikációs tér és platform, a ’média’ jelentéstartalmának átalakulását, valamint kijelölik a szellemi tulajdon, és a tudományos kutatások által generált új mozgásteret is.

Az újtól, az ismeretlentől való félelem, komoly veszélyként rejtheti magában a túlszabályozás lehetőségét. Ha a változást próbáljuk időben észlelni, lekövetni, de ha lehet, inkább elébe menni, akkor bizakodhatunk abban, hogy ez elkerülhető. A rendkívüli gyorsaságú digitális fejlődés magában hordozza egyes jogterületek tradicionális alaptételeinek, alapeszméinek megkérdőjeleződését. A jogalkotó részéről ennek felismerése és kezelése kellő mértéktartást, valamint a jogrendszer kohézióját szem előtt tartó megfontolt egyensúlyozást igényel a tradicionális jogi értékek megőrzése és a gazdasági-technológiai fejlődés diktálta újítások bevezetése között.

Gellén Klára*

szerkesztő

* Intézetvezető, habilitált egyetemi docens, Szegedi Tudományegyetem.

Köszöntő

Napjaink gazdasági-technológiai fejlődésének a joggal való viszonya olyan fontos szempontokat érint, olyan összefüggések tanulmányozását igényli, amely kérdések nem egy, de számos tudományos seregszemle létjogosultságát alapozzák meg. A Szegedi Tudományegyetem Üzleti Jogi Intézete által kitűnően megszervezett konferencián az előadóknak köszönhető nagyon színvonalas referátumok jó összefoglalását fogalmazták meg a már most kitapintható problémáknak, és számos kiérlelt jogtudományi válasz is hangot kapott. Elmondhatom, hogy minden ízében roppant lebilincselő előadásokon vehettünk részt, a tanulmánykötetté szerkesztett matéria pedig nagy olvasótáborra számíthat.

Jómagam jogtörténészként hallgattam végig az előadásokat, s számomra a szakmai kihívások, nevezetesen a gazdasági-technológiai fejlődés generálta konfliktusok tömege a jogi intézményrendszer irányában, akként fogalmazódik meg, hogy a jog mondhatni évezredes funkcióját éri napjainkban olyan erejű támadás, amire nincsenek receptek a múltból. A jog ui. hagyományosan konzervatív normarendszer abban az értelemben, hogy jellemzően egy kialakult társadalmi, vagyoni, személyi struktúrához rendel szankcióval övezett magatartásmintákat. Ezt nevezném a jog természetes viselkedési funkciójának. Biztosan nem véletlen, hogy az ilyen helyzetekre adott válaszokként megalkotott törvénykönyvek a leginkább kiérlelt normák: nagyon hosszú időn át készülnek, egy alaposan elemzett társadalmi háttér reális és potenciális konfliktushelyzeteire adnak rendszerezett válaszokat, s mint jól tudjuk, hatályuk is tartós, nem ritkán száz években mérhető. A különösen a kontinentális Európa jogi kultúráját jellemző kodifikáció tehát látványos következménye ennek a retrospektív időszemléletnek: a jog azt szabályozza, aminek társadalmi, gazdasági, morális, politikai összefüggésrendszerére kellő rálátással rendelkezünk, s így mélyen a múltba mélyesztve gyökereit, ad szabályozást a jövőre.

Mindez igaz volt a közelmúltig, de a jelenben szédületes tempóban jelennek meg olyan új jelenségek, amelyek a jog világában is alapvetően új válaszokat várnak. Nagy kérdés, hogy a jog tud-e olyan adekvát válaszokat adni, ami képes lépést tartani a technológiai fejlődés sebességével. A hangsúlyt a sebességre helyezném. Arra a régmúltban is tömegesen volt példa, hogy új műszaki megoldások jelentek meg a gazdaság vagy a mindennapok valóságában, és ennek megfelelően újszerű fogalmakat kellett az anyagi jogban megfogalmazni vagy az eljárásrendben érvényesíteni. Példaként említhetném az elektromosság felfedezését és széles körű elterjedését. Hogyan lehet ’ellopni’ az áramot, ha klasszikusan nem definiálható dologként – megfogni nem csak nem lehet, nem is ajánlatos… Napjainkban a digitalizáció az a technológiai faktor, ami jóformán a gazdaság és az emberi élet minden szektorába befurakodik, és önmagában generálja a fejlődést. Ma már egy televízió vagy egy háztartási robotgép használata is komoly informatikai ismereteket és gyakorlatot feltételez, s az újabb és újabb termékek generációja egyre nagyobb tempóban kerül forgalomba.

Amikor a modern társadalom tagjaitól egyre innovatívabb hozzáállást vár el ez a progresszió, hogy viszonyuljon ehhez a jelenséghez a jog? Az a norma, ami jellemzően a múltban bekövetkezett jelenségek, folyamatok alaposan kiértékelt válaszaként fogható fel, ami azonban nyilvánvalóan feltételezi a már bekövetkezett változások egyfajta állandóságát, konstans mozzanatok, szabályszerűségek halmazát. Éppen itt a baj gyökere: a most zajló technológiai folyamatok sebességük, kérlelhetetlen dinamikájuk folytán nem hagynak sok időt a töprengésre. A jognak olyan válaszokat kell megfogalmaznia, amire jogtörténeti munícióval nem rendelkezik. Gazdag dogmatikai arzenálja, stabil fogalomrendszere és nem utolsósorban az innovációra érzékeny jogászok – az emberi tényező – segítségével azonban biztosan megtalálja azt a jó arányt, amivel a gyors technológiai kihívások támasztotta új helyzetben is érvényes válaszokat tud adni a társadalomnak. Az előre látható szabályozottság, a kiszámíthatóság a jövőben pro futuro talán rövidebb időtartamokra lesz érvényes, de talán a normák tartalmának rugalmassága rejt még annyi tartalékot, hogy amit a jog társadalmi szerepvállalása századokon át jelentett, s amit a mai kor is elvár tőle, alapjaiban megfelelő válaszok, alkalmas új normák megszületését tegyék lehetővé. A szegedi konferencián elhangzott kitűnő előadások optimizmussal töltöttek el a jog jövőbeni szerepét illetően. Markánsan új kihívások jelentek meg, amelyekre hasonlóan eredeti válaszok kellenek. Biztos vagyok benne, hogy meg fognak születni ezek az új válaszok, sőt már születőben is vannak.

Balogh Elemér*

* Dékán, tanszékvezető egyetemi tanár, Szegedi Tudományegyetem.

I. rész

A jog versenyképessége

Sárközy Tamás*

Innováció a jogban

* Professzor emeritus, a Magyar Jogász Egylet elnöke.

1. Bevezető

A 20. század második felében bekövetkezett, illetve a 21. század eleji társadalmi-gazdasági átalakulások után nem maradhatnak változatlanok a jogállami jogrendértelmezés klasszikus elvei, azaz bizonyos mértékben átértelmezésre, kiegészítésre, innovációra szorulnak. Időközben ugyanis kialakult a globális finánc-turbókapitalizmus, illetve a kockázattársadalom, amellyel Rousseau vagy Montesquieu aligha számolhatott.

2. Melyek az alapvető technikai-társadalmi-gazdasági változások?

Lényegében ezek a következők.

a) Az átfogó tömegesedés. A 19. század elején félmilliárd ember élt a Földön, most hét és félmilliárd. Több tízmilliós nagyvárosok jöttek létre. Az embertömeg tömegtermelést–tömegkereskedelmet–tömegfogyasztást indikál – Európában így kialakultak a fogyasztói társadalmak. Mindez egyre erősödő környezeti problémákat okoz – klímaváltozás, elsivatagosodás. A technikai-gazdasági fejlődés egyre inkább fenntarthatatlanná válik, kialakul az újkori népvándorlás, migráció. Erősödik a fejletlenebb térségből történő gazdasági bevándorlás a fejlettebbekbe, Afrikában például egész térségek lakhatatlanná válnak.

b) A technikai fejlődés egyre inkább kiszorítja az embert. Ennek egyik oldala a robotizáció, a másik a digitalizáció, elektronizáció. A computerizáció a mesterséges intelligencia előretörését jelenti. Kialakul az információs táradalom, a cyberkultúra, megjelennek a „világháló-nemzedékek” (facebookoznak, twittereznek), az emberek televíziós–internetes képözönben élnek. Egyre erősebb lesz a médiahatalom, a tömegkommunikációs manipuláció lehetősége egyre nő.

c) A robotizáció, a computerizáció és az információs forradalom posztindusztriális szolgáltató–szerviztársadalom kialakulásához vezet. Csökken a mezőgazdaság és az ipar szerepe, előretör a kereskedelem, a szolgáltatás, a turizmus, a szórakoztatóipar, az egészségügyi ipar (pl. az USA-ban ma már a foglalkoztatottak mintegy 10%-a idősgondozással foglalkozik). A szerviztársadalom élére a pénzügyi szolgáltatásipar kerül: bankok, befektetési alapok, biztosítók, más pénzügyi szolgáltatók. A szabadpiaci verseny igen korlátozottan érvényesül, dominálnak a különböző vállalatcsoportok (anya–leány–unoka–dédunoka társaságok, keresztrészesedések, burkolt befolyásszerzés, faktikus konszernek), mégpedig jelentős mértékben pénzügyi holdingok vezetésével. A gazdaság az ún. repülő pénzpiac, a tőzsdék révén is egyre áttekinthetetlenebbé válik – ezt egyesek a pénzügyi hálózatok uralmának, láthatatlan pénzügyi háttérhatalomnak nevezik. Az áttekinthetetlenség részben a kockázatokat, részben a társadalmi-gazdasági bizonytalanságot növeli, fokozza a válságszituációk kialakulásának és kiéleződésének veszélyét.

d) Mindez pedig átfogó nemzetköziesedés keretében megy végbe, kitágul a világ, a globalizáció korszakába léptünk. Nemzetközi vállalathálózatok, multinacionális óriás vállalatbirodalmak jönnek létre, a modern technika-gazdaság az államokat is integrációra kényszeríti (lásd az Európai Uniót). Világpolitikai–világgazdasági átrendeződés következik be: a Szovjetunió összeomlása után egyedül maradt az Amerikai Egyesült Államok, ugyanakkor dominanciája ma már csökken, jön fel Kína, India, Brazília, Argentína, Dél-Afrika.

Ez a négy önmagában is összetett és egymással összefüggő tendencia ráadásul igen felgyorsultan érvényesül. A folyamatok komplexek, minden mindennel összefügg, a változás pedig folyamatos, hiszen a technika is folyamatosan megújul (lásd például a mobiltelefon fejlődését).

3. Melyek a technikai-gazdasági változások alapvető társadalmi hatásai?

Az 1. pontban leírt globális finánc-turbókapitalizmus eredménye a kockázattársadalom kialakulása. Ennek főbb tényezői:

Kiéleződő szakadékok – ellentétek – feszültségforrások számos területen. Így

a) a fejlett világ és a leszakadó világ között, jelentős demográfiai problémákat okozva (öregedő fejlett világ – viharosan szaporodó fejletlen világrészek),

b) a rohamosan növekvő nagyvárosok és az elnéptelenedő – elszegényedő vidék között,

c) a gazdagok, az ún. elit és a leszakadók, a nyomorban élők között. A viszonylag csekély számú elit egyre gazdagabb, a középosztály zsugorodik, egyre több a szegény, sőt a létminimum alatt, nyomorban élő ember,

d) a különböző generációk, az idősek és a fiatalok között. A fejlett világban, illetve a jómódban élőknél az élettartam, a munkaképesség meghosszabbodik, a fiatalok munkalehetőségei így csökkennek, ebből tömeges elvándorlás következik. A fiatalok jobban érdekeltek a környezeti problémák megoldásában és a modernizációban, mint a konzervatívabb idősebb nemzedékek.

Az említett feszültségforrásokat jól illusztrálja két nem régi politikai esemény, az angol Brexit, illetve Trump elnöki győzelme az USA-ban. Az utólagos szociológiai felmérések jól mutatják, hogy

a) az Egyesült Királyságban a fiatalok, a képzettek, a nagyvárosiak többsége szavazott az EU-ból való kilépés ellen, az idősek, kevésbé iskolázottak, a vidékiek kívánták a Brexitet,

b) az USA-ban Trump mellett ugyancsak az elszegényedő középosztály, jövőjét vesztett vidéki fehér lakosság, az idősek szavaztak többségben, és nyertek a Clintont támogató elitek, jómódúak, nagyvárosok, fejlettebb területek lakosságával szemben.

Összefüggésben a vallásosság csökkenésével, átfogó erkölcsi romlás következik be a fejlett világ tömegtársadalmaiban, mégpedig a gazdasági, a társadalmi és a politikai életben egyaránt. A fair play, a tisztességes verseny háttérbe szorul – egyszer élünk, meg kell valósítani önmagunkat, gátlástalanul gazdagodni kell, karriert kell csinálni. A globalizációval összefüggésben kialakul a nemzetközi szervezett bűnözés számos új „üzletággal” (kábítószerbiznisz, embercsempészet, internetbűnözés stb.), a bűnözés brutalitása fokozódik, kialakul a terrorizmus, a terrorcselekmények egyre jobban mindennapi életünk szinte megszokott részévé válnak. A társadalom hagyományos rendje bomlik-bomlik.

A szerviztársadalom kialakítja a szolgáltató államot. Bár az 1970–2000 közti időszakban mind az USA-ban, mind Nyugat-Európában neoliberális ideológia uralkodott (kicsi és olcsó állam, dereguláció–privatizáció–liberalizáció, kiszervezés a civil gazdaságba, PPP konstrukciók), ténylegesen az állami feladatok és az állami apparátus (szervezetileg és állományában is) ciklusosan, de állandósultan növekedett. Ugyanakkor az is egyre jobban világossá vált, hogy részben a tömegtársadalom, részben a globalizáció miatt a hagyományos demokratikus állami megoldások hatékonytalanok, mert túl lassúak, egymástól elszakítottak (nem komplexek), túl bürokratikusak. Emellett a nemzeti állami szuverenitás egyre több területen ütközik a globalizációval, a nemzetközivé vált technikával, információval, gazdasággal. Az államok nehezen alkalmazkodnak, és ezt az ún. állambetegségek kiéleződése is igazolja – az általános erkölcsi romlás keretében romlik a közszolgálati etika, bomlik a hagyományos közszolgálati életpályamodell, erősödnek a korrupciós tendenciák.

4. A jogrendszer válasza a társadalmi-gazdasági változásokra

A jogállamban a jogrendet, a jogbiztonságot alapvetően a jogrendszer biztosítja. A társadalmi-gazdasági-politikai változások következtében tehát a jogrendszer sem maradhat változatlanul. Ugyanakkor a jogrendszer nehezen alkalmazkodik az előzőekben leírt változásokhoz, mert

a) a jogi norma alapfunkcióját tekintve társadalmi-gazdasági stabilizációs eszköz, „nem szereti” a rohanást, a körülmények állandósult változását (1960-ig Magyarországon az elévülési idő harminckét év volt, most az irodalomban sokan az ötéves általános elévülési időt is sokallják.);

b) a jogi szabályozás lényegét tekintve magatartásszabályozás, a technikai modernizáció viszont a folyamatszabályozó-technikai normák tömegét teszi jogi normává. Ez viszont infláltatja a jogot, túlszabályozáshoz, illetve a normák állandósult módosításához vezet. A jogrendszer túlfeszül, belső ellentmondások tömege keletkezik. Megjelenik az állandósult és intézményes deregulációra való igény – részben a szükségtelen jogi normák elfogadásának megakadályozására (pl. hatástanulmányokkal, a továbbgyűrűző társadalmi-gazdasági hatások felmérésével, a jog gazdasági elemzésével – ún. jövőre szóló dereguláció), részben az elavult, szükségtelen, lakosságot feleslegesen zaklató, vállalkozásokat gátló adminisztratív akadályt képző normák állandósult hatályon kívül helyezésével (ún. múltra szóló dereguláció). Ez a dereguláció azonban a legtöbb államban egyelőre még csak legfeljebb ciklikusan, illetve kampányszerűen folyik, viszonylag csekély eredménnyel (nálunk Magyarországon is.);

c) a jogalkalmazás individuális, ugyanakkor a tömegesedés és a digitalizáció standardizálással jár, ez pedig háttérbe szorítja a jogi kultúrát, a jogi finomságokat. Például ma már az új gazdasági társaságokat 90%-ban formanyomtatványon, elektronikusan nyújtják be nyilvántartásba vételre és lényegében cégbírósági közreműködés nélkül automatikusan lesznek bejegyezve a cégjegyzékbe. Ilyen körülmények között viszont lényegtelenné vált az az élénk jogirodalmi vita, hogy a Ptk. Harmadik könyve 4. §-a alapján a társasági jog mely szabályai kógensek (és érvénytelenséggel járnak), illetve melyek az eltérést engedő, ún. diszpozitív normák, hiszen a formanyomtatványban foglaltakhoz nem lehet hozzányúlni;

d) a nemzetköziesedés háttérbe szorítja a nemzeti jogot, a jogrendszerek viszont szuverén nemzeti államok keretében alakultak ki, illetve működnek. A multinacionális vállalatok usancekkel, általános szerződési feltételekkel nemzetközi kvázi mikrojogot alakítanak ki, amely sok esetben, illetve sok államnál nem szinkronizál a nemzeti joggal. Ez pedig sérti az állami szuverenitást. A kialakuló államszövetségek, konföderációk joga, így az Európai Unió közös joga is sokszor ellentétbe kerül a tagállami joggal és ez nehezen feloldható ütközésekhez vezet. Kialakul az ún. identitásprobléma – az európai és a nemzeti alkotmányos identitás ütközése. Emellett a nemzetközi egyezmények általában individuális esetekre és nem tömeges előfordulásra modellezettek. Helyes szabálya volt például az államközi menekültügyi egyezménynek, hogy a menekültügyi eljárásban minden kérelmező számára anyanyelvi tolmácsot kell biztosítani, de ez lehetetlen, ha több százezer ember egyszerre jelentkezik a határon. A Strasbourgi Emberi Jogi Bíróság – amely egyébként nem uniós, hanem az emberi jogi egyezményen alapuló összeurópai intézmény – kényelmesen működött, amikor évente néhány száz ügye volt, most viszont belefullad az évi mintegy hetvenezres ügytömegbe. A nemzeti és a nemzetközi (uniós) jog ütközésének egyre több feloldási lehetősége alakult ki a nemzetközi bíróságok gyakorlatában, de ezek részben szétszórtak, részben kevésbé alkalmazzák ezeket a gyakorlatban.

5. A jog halála nem realitás

A fentiek alapján többen felvetik: szükség lesz-e a jövőben olyan kiterjedt jogászi hivatásrendekre, mint amelyek a történeti fejlődés során eddig kialakultak (bírói, ügyészi, ügyvédi, jogtanácsosi, végrehajtói hivatásrendek). Milyen változásokat hoz a jogrendben az elektronikus jog? Lesz-e például elektronikus ügyvéd? Általában beszűkül-e a jog? Valamikor a jog szóbeli volt az ókorban, majd kialakult az írásbeli jog, most a digitalizáció nem jelenti-e a jog végállomását?

Úgy gondolom, hogy ez a jogászi körökben terjedő félelem alaptalan. A jogrendszer képes lesz adaptálódni a változásokhoz. A jog nem vitásan először általában tiltással reagál az új jelenségekre, ez következik konzervativizmusából, a jogi kultúra–dogmatika–technológia hagyományaiból. Azután azonban megindul az adaptáció, a jogrendszer alkalmazkodik a gazdasági-társadalmi környezet változásaihoz, fokozatosan erősödnek a jogrendszerben a pozitív megoldások is. Két példa erre.

a) Az értékpapír évszázadokon keresztül sajátos nyomdatechnikával készített papír volt, ennek birtokában lehetett részvényt átruházni. Amerikában azonban rájöttek, hogy a papír nyomtatása lassú és költséges, és az információs társadalom jegyében megjelent a dematerializált részvény, amely lényegében egy értékpapírkód. Az értékpapírkód jóval mobilabb, továbbá mivel kötelezően értékpapír-kereskedőn keresztül történik, munkát ad sok közgazdásznak, a brókereknek. A magyar jog eredetileg – az 1988-as társasági törvényben, illetve az 1990-es értékpapírtörvényben – elzárkózott a dematerializált részvénytől, de az 1990-es évek közepén főleg a külföldi befektetők igényére mégis bevezette. Az már más kérdés, hogy a dematerializált értékpapír a gyakorlatban még ma is jelentős kisebbségben van nálunk, lényegében csak a nyilvánosan működő csekély számú részvénytársaság alkalmazza. Ezzel összefügg, hogy míg a 20. század közepéig a nyilvánosan alapított részvénytársaság és a bemutatóra szóló részvény volt az alapvető, ma már Magyarországon csak zártan lehet rt.-t alapítani (vagy átalakulással) és csak névre szóló részvény kibocsátása lehetséges.

b) A bírói gyakorlatban alakult ki – mintegy a kartelljog kiegészítőjeként – a konszernjog: Angliában és az USA-ban ún. take over formájában, a német jogcsaládban a kisrészvényesek és a hitelezők jogait védő előírások formájában, mintegy gátolva a vállalatfelvásárlást, a szabad piaci verseny biztosítása érdekében. De a vállalatcsoportok képzését sem versenyjogi, sem társasági jogi szabályokkal nem lehetett megállítani, és így a magyar társasági jogban is kiépült (és a Ptk. jogi személy könyvébe is bekerült) az elismert (cégjegyzékbe bejegyzett) és tényleges vállalatcsoport intézménye. A vállalatcsoport mint ilyen még nem jogi személy, de tagjai közös konszolidált mérleget készítenek és az uralkodó és az ellenőrzött társaságokat ún. uralmi szerződés köti össze. Az uralmi szerződésre jobb híján a Ptk. általános szabályait kell alkalmazni, bár nem horizontális, hanem vertikális szerződés – itt még a jogi tradíciók érvényesülnek. Ugyanakkor a Ptk. szerződési szabályainak uralmi szerződésekre vonatkozó alkalmazása elég széles körben szinte lehetetlen, tehát előbb-utóbb dogmatikai megoldást kell keresni.

6. A jog változásainak főbb területei a magánjog területén

A közjogban egyre szélesebb körben tért hódít az ún. e-kormányzás, az elektronikus közigazgatás (kormányzati gerincháló, ügyfélkapu). Jóval lassabban ugyan, de belopódzik az elektronizáció a civiljogba is. Az e-kereskedelmet (teleshopping, telebanking stb.), az elektronikus szerződéskötést most már – ha meglehetősen szűkszavúan is, de – a Ptk. is elismerte. Az elektronikus szerződés nem egyszerűen távol lévők közötti írásbeli szerződés, számos specifikuma van – pl. egészen más típusú a hibás teljesítés, mások a szavatossági jogok.

A polgári eljárásjogban – mind a pereknél, mind a peren kívüli eljárásoknál – is terjed az elektronizáció. Kialakul az online pereskedés az új Pp.-ben is. Teljes mértékben átalakul a nyilvántartások joga, egyre kevésbé van szükség e körben bírói közreműködésre akár a cégeknél, akár a nonprofit szervezeteknél (egyesületek, alapítványok). Feltehetően tíz éven belül e két jelenleg még külön vezetett jogi személy nyilvántartás egyesül, és bírói közreműködés nélküli automatikus bejegyzésekre kerül majd sor, a törvényességi felügyelet pedig a jelenlegitől eltérő módon fog érvényesülni. (Ennek is van személyi oldala: a cégbírók egyre jobban peres bíróvá válnak.)

A társadalom szétszakadásának is van hatása a jogra. A nagyvállalatok, multinacionális cégek egyre kevésbé pereskednek állami bíróságoknál, egyezséget kötnek, mediációs eljárást folytatnak le, esetleg választottbírósághoz fordulnak. A választottbírósági eljárás ugyan drágább az állami bíróságinál, de jóval gyorsabb (egy fokozatú) és főleg nem nyilvános, amely utóbbi igen lényeges szempont ebben a gazdasági szférában. Ezzel szemben terjed az ún. kisemberek fogyasztóvédelme, mind a jogalkotásban, mind a bírói jogalkalmazásban. Már ma is a perek igen jelentős része fogyasztóvédelmi jellegű, mégpedig nemcsak a kereskedelemben, hanem a közlekedésben, hírközlésben, pénzügyi szektorban is – lásd az ún. devizahitel-ügyek fogyasztóvédelmi jellegét.

Az információs társadalomban felértékelődik az adatvédelem, illetve a személyiségi jogok védelme. Egyre jelentősebb igény a közérdekű információkhoz való hozzáférés, az információs szabadság kiterjesztése. A sajtóperek jelentős részét pedig az ún. celebügyek teszik ki, a kereseti igény pedig egyre jobban a helyreigazítás helyett a sérelemdíjra esik. Az adatvédelem is átalakul – lásd az adathalmozás (big data), illetve az adatfelhasználás legújabb problémáit.

A munkajogban a hagyományos munkaszerződési viták száma (a közszférán kívül) jelentősen csökken – a mediáció itt is jelentős tért nyer. Egyre jelentősebb szerepet kapnak a speciális munkaviszonyok – távmunka, otthoni munka, idősgondozás, profi sportolói, illetve művészi jogviszonyok stb.

A dologi jogban a res corporales szemlélet kopik és előtérbe kerülnek az immateriális javak, a vagyoni értékű jogok. Itt is erős a konzervativizmus – a Ptk. is csak a dolgok tulajdonának átruházását minősíti adásvételnek. A hagyományos társasági jog nem ismerte el a közkereseti és a betéti társaságnál a tag társasági részesedésének átruházását – ez azonban tíz év óta már legális a magyar társasági jogban. A nemzetközi sportszövetségek bevételeinek többségét ma már világ-, illetve kontinentális bajnokságok közvetítési jogának értékesítése képezi, e téren sajátos szerződéstípusok alakulnak ki.

A versenyjogban is sok az új tendencia, elsősorban az erőfölénnyel való visszaélés terén – túlórázás, ársapka, versenyellenes célú megállapodások, mintegy új típusú kartellként. A vállalatcsoportok jogáról beszéltünk – Németországban ma már a kft.-k mintegy 50%-a a nagyvállalatok bolygóvállalataként működik, és ez a szám napjainkra Magyarországon is eléri a kb. 15%-ot.

Rendkívül erős mozgás tapasztalható – az információs forradalom folytán érthetően – a szellemi alkotások jogában. A szerzői jog sajátos részeként alakult ki a computerjog, pl. a software, mint új típusú szerzői alkotás. Jelentős terület az internet folytán a domain nevek védelme. Az iparjogvédelemben viszonylag szűkül a szabadalmi jog, viszont hihetetlenül kitágul a know-how védelem. Emellett igen jelentős területté vált a védjegy és az ipari stb. mintavédelem.

Az élettudományok (gyógyszeripar, orvoslás) hatása egyre jobban eléri a család- és örökjogot (amely tendenciát Nizsalovszky professzor már a 80-as években előre jelezte). Ezen a területen a jog egyelőre zömmel tilalmakkal operál, de a technikai fejlődés egyre nagyobb nyomást fejt ki. A jog a legtöbb országban tiltja a génkezelt élelmiszereket, de egyre többen kénytelenek ezt a tilalmat feloldani. Állatot már sok helyütt lehet klónozni, egyelőre a jog tiltja a génkezeléssel való „emberelőállítást”, akinek e szerint se anyja, se apja, tehát érthetetlen lenne az apasági vélelem. Ugyanakkor egyre jobban töri az utat a génkezeléssel, géncserével történő szülés – ha bizonyos betegségek öröklésének meggátlása érdekében géneket kevernek, úgy egy gyereknek több anyja, fordított esetben több apja lehet – ez ugyebár például értelmetlenné tenné az ági öröklés intézményét.

Mód nyílik a gyermek nemének előre való meghatározására, illetve felnőtteknél a nemcserére. Ha egy férfi és egy nő összeházasodik és vannak gyerekeik is, majd az egyik nemet cserél, akkor két azonos nemű személy kerül házasságba, amit ugyebár tilt az Alaptörvény és a családjog egyaránt. A házasság ugyanis a nemcserével nem válik érvénytelenné, hiszen a házasságkötéskor még két különböző nemű egyén kötött házasságot. A rendellenes helyzet az esetleges bontóper jogerős befejezéséig fennáll – ez is törvényellenes, de pláne mi van akkor, ha nem indítanak válópert? Ezt a helyzetet jelenleg a magyar jog az anyakönyvi igazgatás keretében kezeli: jogilag marad a férfi–nő házasság a biológiai változás ellenére a bontóper jogerős befejezéséig. Ez azonban aligha teljes értékű megoldás.

A fejlett világban a gyógyszeripar, illetve az orvostudomány jóvoltából a jobb módú lakosság körében egyre nő az élettartam, illetve fennmarad a munkaképesség. Ez erősen érinti a munkaerőpiacot – amerikai újságok beszámoltak arról, hogy Shakespeare Rómeójában 90 éves nő játszotta Júliát. No de az emberek életük utolsó öt évében rendkívül sokat költenek orvosra, gyógyszerre, ápolásra, így azonban például az USA-ban a középosztály körében jelentősen csökken a hagyatékok értéke, kevesebb marad az örökösökre. Újabban megjelent az ún. „jegelés” is a leggazdagabbak körében. Leegyszerűsítetten kifejezve: a gyógyíthatatlan beteget „elaltatják”, lejegelik, és majd amikor a betegsége gyógyítható lesz (mondjuk 100 év múlva), felébresztik. Euthanázia ez, avagy korszerű gyógyítás? Halott-e az ilyen ember vagy nem? Lehet-e a vagyonához nyúlni, örökölni? Ezek nyilván abszurd példák. De néhány évtizede a vezető nélkül közlekedő autó is abszurd volt. Hiába is tagadnánk: a jövő elkezdődött a jogrendszerben is.

„Lapozz bele!” módban ezek az oldalak nem érhetőek el.

Kérjük, vásárolja meg a teljes elektronikus könyvet weboldalunkon.

This page is not available in preview mode.

Should you wish to access the complete text, please purchase the full version of this e-book at our webpage.