Kommentár
a gyermekvédelmi
törvényhez

Kommentár a gyermekek védelméről és a gyámügyi

igazgatásról szóló 1997. évi XXXI. törvényhez

Szerkesztette

Mattenheim Gréta

Wolters Kluwer • Budapest, 2017

Kiadja a

Wolters Kluwer Kft.

Budapest, 2017

1117 Budapest, Prielle Kornélia u. 21–35.

Telefon: +36 (1) 464-5656

Fax: +36 (1) 464-5657

e-mail: info-hu@wolterskluwer.com

www.wolterskluwer.hu

Felelős vezető: Tóth Gábor, a Wolters Kluwer Kft. ügyvezetője

Kiadásért felelős: Gócza Éva

A kiadványok szerkesztéséért felelős: dr. Rajházi Mónika

Felelős szerkesztő: dr. Némedi-Tóth Zsuzsanna

Műszaki szerkesztés: Wolters Kluwer Kft.

Grafikai tervezés: Wolters Kluwer Kft.

Nyomdai előkészítés: KorrInfo Kft.

ISBN 978 963 295 665 7

Termékkód: YEB1695

Kiadványaink megtekinthetők és megvásárolhatók szakkönyvesboltunkban a Kiadó címén, továbbá a shop.wk.hu portálon.

Minden jog fenntartva, beleértve a sokszorosítás és a mű bővített, illetve rövidített változatának kiadási jogát is.

A Kiadó írásbeli hozzájárulása nélkül sem a teljes mű, sem annak bármely része semmiféle formában (fotokópia,

mikrofilm vagy más hordozó) nem sok szorosítható.

Szerzők:

dr. Deli Judit

62–62/D. §, 69/A–69/H. §

dr. Feffer Zsuzsanna   

52–53/A. §, 68. §, 72–76/A. §, 92–93. §, 101. §, 138. § (2) és (3) bekezdés, 140. §, 152–154. §, 161/R. §

dr. F. Rozsnyai Krisztina

128/B. §, 133/B. §

Gulyásné dr. Kovács Erzsébet    

57–61. §, 62/E–66. §, 82–83. §

dr. Hoffman István

105. §, 127–128/A. §, 129–133/A. §, 143–144. §, 145/A. §, 145/C. §

dr. Katonáné dr. Pehr Erika

preambulum, 1–14. §, 15. § (1)–(10) bekezdés, 16. §, 31–33. §, 35–38. §, 45–48. §, 49–51. §, 67. §, 102–103. §, 155. §, 156–157. §, 159. §, 161. §, 189–190. §

dr. Lantai Csilla

34. §, 68/D–69. §, 70–71. §, 77–81. §, 84–91. §, 123–124. §, 145/B. §, 161/L. §, 161/Z. §, 169. §

dr. Mattenheim Gréta  

15. § (10a)–(17) bekezdés, 17. §, 21–21/C. §, 29–30. §, 38/A–44/D. §, 66/M–66/Q. §, 68/A–68/C. §, 94–96. §, 103/A–104. §, 106–122. §, 125–126. §, 134. §, 135. § (1)–(4) bekezdés, 136–136/B. §, 137. § (1)–(2) és (4) bekezdés, 139/A. §, 142. §, 145. § (1)–(3) bekezdés, 146–151. §, 161/A. §, 161/C. §, 161/E–161/H. §, 161/J. §, 161/K. §, 161/S. §, 162. §, 167–168. §, 171. §, 173. §, 174. § (4)–(6) bekezdés, 175–188. §

dr. Nádai Erika Rózsa  

81/A–81/D. §, 135. § (5)–(11) bekezdés, 135/A. §, 135/C. §, 141. §, 141/B–141/F. §, 166. §

dr. Pánczél Áron

97–100/B. §, 135/B. §, 139. §, 141/A. §, 145. § (4)–(9) bekezdés, 161/A. §, 161/V. §, 174. § (1)–(3) bekezdés

dr. Szalay Éva

18–20/C. §, 22–28. §, 67/A. §, 137. § (3a) bekezdés, 138. § (1)–(1c) bekezdés, 158. §, 160. §, 160/A. §, 161/B. §, 161/D. §, 161/I. §, 161/O–161/Q. §, 161/T–161/U. §, 170. §, 172. §

Vida Zsuzsanna

48/A. §, 54–56. §, 66/A–66/L. §, 161/M–161/N. §, 163–165. §

Szerkesztette:

dr. Mattenheim Gréta

Kézirat lezárva:

2017. március 1.

© dr. Deli Judit, dr. Feffer Zsuzsanna, dr. F. Rozsnyai Krisztina, Gulyásné dr. Kovács Erzsébet, dr. Hoffman István, dr. Katonáné dr. Pehr Erika, dr. Lantai Csilla, dr. Mattenheim Gréta, dr. Nádai Erika Rózsa, dr. Pánczél Áron, dr. Szalay Éva, Vida Zsuzsanna, Budapest 2017

© Wolters Kluwer Kft., Budapest, 2017

RÖVIDÍTÉSEK JEGYZÉKE

1/2000. SzCsM rendelet

1/2000. (I. 7.) SzCsM rendelet a személyes gondoskodást nyújtó szociális intézmények szakmai feladatairól és működésük feltételeiről

4/2009/EK rendelet

a Tanács 2008. december 18-i 4/2009/EK rendelete a tartással kapcsolatos ügyekben a joghatóságról, az alkalmazandó jogról, a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról, valamint az e területen folytatott együttműködésről

37/2014. EMMI rendelet  

37/2014. (IV. 30.) EMMI rendelet a közétkeztetésre vonatkozó táplálkozás-egészségügyi előírásokról

Alaptörvény

Magyarország Alaptörvénye (2011. április 25.)

Ar.

235/1997. (XII. 17.) Korm. rendelet a gyámhatóságok, a területi gyermekvédelmi szakszolgálatok, a gyermekjóléti szolgálatok és a személyes gondoskodást nyújtó szervek és személyek által kezelt személyes adatokról

Art.

2003. évi XCII. törvény az adózás rendjéről

Ákr.

2016. évi CL. törvény az általános közigazgatási rendtartásról

Átr.

489/2013. (XII. 18.) Korm. rendelet az egyházi és nem állami fenntartású szociális, gyermekjóléti és gyermekvédelmi szolgáltatók, intézmények és hálózatok állami támogatásáról

Be.

1998. évi XIX. törvény a büntetőeljárásról

beutaló szerv

ideiglenes hatályú elhelyezés felől intézkedő gyámhatóság, rendőrség, idegenrendészeti hatóság, menekültügyi hatóság, ügyészség, a bíróság, büntetés-végrehajtási intézet parancsnoksága

Btk.

2012. évi C. törvény a Büntető Törvénykönyvről

Bv. tv.

2013. évi CCXL. törvény a büntetések, az intézkedések, egyes kényszerintézkedések és a szabálysértési elzárás végrehajtásáról

Csjt.

1952. évi IV. törvény a házasságról, a családról és a gyámságról

Cst.

1998. évi LXXXIV. törvény a családok támogatásáról

Csvt.

2011. évi CCXI. törvény a családok védelméről

Ebktv.

2003. évi CXXV. törvény az egyenlő bánásmódról és az esélyegyenlőség előmozdításáról

Ebtv.

1997. évi LXXXIII. törvény a kötelező egészségbiztosítás ellátásairól

Ekho tv.

2005. évi CXX. törvény az egyszerűsített közteherviselési hozzájárulásról

európai uniós forrás

az európai uniós Társadalmi Megújulás Operatív Program és a Norvég Finanszírozási Mechanizmus

Eva tv.

2002. évi XLIII. törvény az egyszerűsített vállalkozói adóról

Ép. r.

326/2013. (VIII. 30.) Korm. rendelet a pedagógusok előmeneteli rendszeréről és a közalkalmazottak jogállásáról szóló 1992. évi XXXIII. törvény köznevelési intézményekben történő végrehajtásáról

Flt.

1991. évi IV. törvény a foglalkoztatás elősegítéséről és a munkanélküliek ellátásáról

Fot.

1998. évi XXVI. törvény a fogyatékos személyek jogairól és esélyegyenlőségük biztosításáról

Gyár.

331/2006. (XII. 23.) Korm. rendelet a gyermekvédelmi és gyámügyi feladat- és hatáskörök ellátásáról, valamint a gyámhatóság szervezetéről és illetékességéről

Gyer.

149/1997. (IX. 10.) Korm. rendelet a gyámhatóságokról, valamint a gyermekvédelmi és gyámügyi eljárásról

Gyermekjogi
Egyezmény

a Gyermek jogairól szóló, New Yorkban, 1989. november 20-án kelt Egyezmény

Gytr.

328/2011. (XII. 29.) Korm. rendelet a személyes gondoskodást nyújtó gyermekjóléti alapellátások és gyermekvédelmi szakellátások térítési díjáról és az igénylésükhöz felhasználható bizonyítékokról

Gyvt.

1997. évi XXXI. törvény a gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról

Harmtv.

2007. évi II. törvény a harmadik országbeli állampolgárok beutazásáról és tartózkodásáról

Hágai Örökbefogadási   

Egyezmény

2005. évi LXXX. törvény a gyermekeknek a nemzetközi örökbefogadások terén való védelméről és az ilyen ügyekben történő együttműködésről szóló, Hágában, 1993. május 29. napján kelt Egyezmény kihirdetéséről

Info tv.

2011. évi CXII. törvény az információs önrendelkezési jogról és az információszabadságról

Jat.

2010. évi CXXX. törvény a jogalkotásról

Jr.

1/2015. (I. 14.) EMMI rendelet a javítóintézetek rendtartásáról

Katv.

2012. évi CXLVII. törvény a kisadózó vállalkozások tételes adójáról és a kisvállalati adóról

KENYSZI

Központi Elektronikus Nyilvántartás a Szolgáltatást Igénybevevőkről

Ket.

a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény

Képzr.

29/2003. (V. 20.) ESZCSM rendelet a helyettes szülők, a nevelőszülők, a családi napközit működtetők képzésének szakmai és vizsgakövetelményeiről, valamint az örökbefogadás előtti tanácsadásról és felkészítő tanfolyamról

FMK tv.

2010. évi CXXVI. törvény a fővárosi és megyei kormányhivatalokról, valamint a fővárosi és megyei kormányhivatalok kialakításával és a területi integrációval összefüggő törvénymódosításokról

KIR

köznevelési információs rendszer

Kjt.

1992. évi XXXIII. törvény a közalkalmazottak jogállásáról

Kjtvhr.

257/2000. (XII. 26.) Korm. rendelet a közalkalmazottak jogállásáról szóló 1992. évi XXXIII. törvénynek a szociális, valamint a gyermekjóléti és gyermekvédelmi ágazatban történő végrehajtásáról

KOP

Központi Oktatási Program

Ltv.

1996. évi CXIII. törvény a lakástakarékpénztárakról

Mcspr.

5/2003. (II. 19.) ESZCSM rendelet a magasabb összegű családi pótlékra jogosító betegségekről és fogyatékosságokról

Mjtv.

2007. évi LXXX. törvény a menedékjogról

Mötv.

2011. évi CLXXXIX. törvény Magyarország helyi önkormányzatairól

Mt.

2012. évi I. törvény a munka törvénykönyvéről

Nkt.

2011. évi CXC. törvény a nemzeti köznevelésről

Nmr.

15/1998. (IV. 30.) NM rendelet a személyes gondoskodást nyújtó gyermekjóléti, gyermekvédelmi intézmények, valamint személyek szakmai feladatairól és működésük feltételeiről

Nszr.

513/2013. (XII. 29.) Korm. rendelet a nevelőszülői foglalkoztatási jogviszony és a helyettes szülői jogviszony egyes kérdéseiről

Ntt.

2013. évi CCXXXII. törvény a nemzeti köznevelés tankönyvellátásáról

Nyr.

415/2015. (XII. 23.) Korm. rendelet a szociális, gyermekjóléti és gyermekvédelmi igénybevevői nyilvántartásról és az országos jelentési rendszerről

Nytv.

1992. évi LXVI. törvény a polgárok személyi adatainak és lakcímének nyilvántartásáról

ONYF

Országos Nyugdíjbiztosítási Főigazgatóság

ÖFR

egységes örökbefogadási nyilvántartás

önym

öregségi nyugdíjminimum (öregségi nyugdíj mindenkori leg- kisebb összege)

Ör.

72/2014. (III. 13.) Korm. rendelet az örökbefogadást elősegítő és az örökbefogadás utánkövetését végző közhasznú szervezetek tevékenységéről és működésük engedélyezéséről

Panasz tv.

2013. évi CLXV. törvény a panaszokról és a közérdekű bejelentésekről

Pfr.

8/2013. (VI. 29.) KIM rendelet a Pártfogó Felügyelői Szolgálat tevékenységéről

Pp.

1952. évi III. törvény a polgári perrendtartásról

Ptk.

2013. évi V. törvény a Polgári Törvénykönyvről

PTR

Pénzbeli és Természetbeni Ellátások Rendszere

PTR-rendelet

392/2013. (XI. 12.) Korm. rendelet a szociális és gyermekvédelmi ellátások országos nyilvántartásáról

Szabs. tv.

2012. évi II. törvény a szabálysértésekről, a szabálysértési eljárásról és a szabálysértési nyilvántartási rendszerről

SZGYF

Szociális és Gyermekvédelmi Főigazgatóság

SZGYFr.

316/2012. (XI. 13.) Korm. rendelet a Szociális és Gyermekvédelmi Főigazgatóságról

Szja tv.

1995. évi CXVII. törvény a személyi jövedelemadóról

SZMSZ

szervezeti és működési szabályzat

Szmtv.

2007. évi I. törvény a szabad mozgás és tartózkodás jogával rendelkező személyek beutazásáról és tartózkodásáról

Sznyr.

369/2013. (X. 24.) Korm. rendelet a szociális, gyermekjóléti és gyermekvédelmi szolgáltatók, intézmények és hálózatok hatósági nyilvántartásáról és ellenőrzéséről

szolgáltatói nyilvántartás    

a szociális, gyermekjóléti és gyermekvédelmi szolgáltatók, intézmények és hálózatok hatósági nyilvántartása

Szolgtv.

2009. évi LXXVI. törvény a szolgáltatási tevékenység megkezdésének és folytatásának általános szabályairól

Szt.

1993. évi III. törvény a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról

Távoltart. tv.

2009. évi LXXII. törvény a hozzátartozók közötti erőszak miatt alkalmazható távoltartásról

Tbj.

1997. évi LXXX. törvény a társadalombiztosítás ellátásaira és a magánnyugdíjra jogosultakról, valamint e szolgáltatások fedezetéről

Tkr.

191/2008. (VII. 30.) Korm. rendelet a támogató szolgáltatás és a közösségi ellátások finanszírozásának rendjéről

Vht.

1994. évi LIII. törvény a bírósági végrehajtásról

ELŐSZÓ

Az alapvető jogági kódexek kommentárjai után 2016-ban jelent meg a szociális ágazat első kommentárja, mely a szociális törvényt dolgozta fel. A szociális rendszer jogi szabályozását egy kicsit is ismerők azonban tudják, hogy a szociális törvény – bár címét tekintve – a szociális biztonság átfogó kódexének tűnik, valójában a szociális jognak csak egy szeletét érinti. Hiszen nem tartoznak e törvény hatálya alá a társadalombiztosítási, s a munkanélküliségi ellátások, a gyermekvédelem rendszere, a családtámogatások, a megváltozott munkaképességűek és a fogyatékosok támogatásai. Ezért a szociális jog különböző területeit művelők, és e jogot alkalmazók számára örvendetes, hogy folytatódik a kommentárok sora a gyermekvédelmi törvény és a megváltozott munkaképességűekről szóló szabályozás teljes körű feldolgozásával.

Ez a kommentár a gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról szóló 1997. évi XXXI. törvény (Gyvt.) átfogó kommentálására vállalkozik, tiszteletet parancsoló, csaknem 60 szerzői ív terjedelemben. A gyermekvédelemmel nem foglalkozókban felvetődhet az a kérdés, hogy a szociális jog e szabályozási területe indokolja-e ezt a hosszúságot, részletességet. A válasz egyértelműen igen. A gyermekvédelem ugyanis a Gyvt. megszületése és alkalmazása óta nem csupán az arra rászoruló, veszélyeztetett kiskorúak állami istápolását, gondozását jelenti, hanem éppen ez a törvény hozott alapvető szemléleti változást a hazai gyermekvédelemben. A jogalkotó felfogása szerint az állam elsődleges feladata a gyermekek családban való harmonikus nevelkedésének az elősegítése, a veszélyeztető tényezők felismerése, kiszűrése, a szülők, a családok támogatása, hogy alkalmassá váljanak a gyermekeik gondozására és nevelésére. A gyermekek kiemelésére és a családot pótló védelem állami megteremtésére csak kivételesen és csakis a gyermek érdekében kerülhet sor. Ha a törvénynek ezt a szemléletét vesszük alapul, akkor a gyermekvédelem potenciálisan kiterjed minden kiskorúra, azaz arra a csaknem 2 millió, méltósággal bíró, de kora miatt még oltalomra szoruló kicsi embertársunkra, akik Magyarországon velünk élnek, és akiknek a sorsa, jövője tőlünk függ. Ennek a 18. év alatti, jogilag gyermek népességnek a többsége szerencsére szerető családban, különösebb állami beavatkozás, közreműködés nélkül nő fel, de a jogi szabályozás egyik fontos funkciója az is, hogy különleges garanciákat nyújtson a helyzeténél fogva gyengébb, kiszolgáltatottabb csoportoknak. Ezt szolgálják a speciális gyermekvédelemnek ugyancsak a Gyvt.-ben összefoglalt szabályai. Ez utóbbiak jelentőségét pedig azok a számok jelzik, melyek a különböző ellátásokra jogosultakat vagy a veszélyeztetett helyzetben lévőket mutatják. Magyarországon a kiskorúak és a fiatal felnőttek (24 éves korig) egyötöde tartozik a rendszeres gyermekvédelmi kedvezményre jogosultak közé (mintegy 490 ezer fő), ebből 80 ezer hátrányos helyzetű és 150 ezer halmozottan hátrányos helyzetű. A gyermekek egytizede veszélyeztetett, akiknél már aktív állami beavatkozás szükséges a veszélyek elhárítása érdekében.

Talán ez a néhány adat is érzékelteti, hogy a gyermekvédelem a szociális rendszer egyik meghatározó területe. Ezért is különös, hogy a XIX. század végén és a XX. század elején elfogadott gyermekvédelmi törvények után hosszú ideig nem volt önálló kódexe ennek a szociális jogterületnek, hanem az 1952-ben elfogadott családjogi törvény és alacsonyabb szintű végrehajtási rendeletek rendezték a viszonyait.

A Gyvt. 1997. évi megalkotása már e hiánypótló jellege miatt is fontos előrelépés volt a gyermekvédelemben, de a fentebb említett szemléletváltás tette igazán kiemelkedő jelentőségűvé a kódexet. A Gyvt. szervesen illeszkedik a szociális jogba, és számos ponton kapcsolódik nemzetközi jogi egyezményekhez, illetőleg a magyar jogrendszer alapvető normáihoz. A formális becikkelyezést követően a Gyvt. tette működőképessé a magyar jogrendszerben az ENSZ-nek a Gyermek jogairól szóló, New Yorkban, 1989. november 20-án kelt Egyezményét, és ez a törvény hivatott arra is, hogy a gyermekek különleges alkotmányjogi védelmét a köznapi életben, a gyermekjóléti szolgáltatások és a gyermekvédelmi intézkedések sorával is biztosítsa. Hasonlóképpen szoros kapcsolata van a családjogi szabályozással, a Polgári Törvénykönyv Családjogi Könyvével, a családok védelméről szóló törvénnyel és magával a szociális törvénnyel is. Ezeknek a kapcsolódásoknak a feltárására és bemutatására éppen a kommentár műfaja alkalmas. Ez tudja átláthatóvá és értelmezhető tenni azt a jogszabályi hálózatot és összefüggésrendszert is, melyet a jogtárak csak egy adattal jeleznek, így például a Gyvt.-re több mint 170 más jogszabály utal vissza, idézi vagy hivatkozza.

A kommentárok másik sajátossága, hogy a normák elemzésén túl széles körben merítenek a jogalkalmazói gyakorlatból, ideértve az Emberi Jogok Európai Bíróságának, az Európai Unió Bíróságának és az Alkotmánybíróságnak a gyakorlatát is. A Gyvt. húszéves jogszabály, ennek minden előnyével és hátrányával. E húsz év alatt a kódex több mint nyolcvanszor módosult, a hozzá kapcsolódó és a kommentárban ugyancsak elemzett végrehajtási rendeletek változásai pedig megszámlálhatatlanok. Ugyanakkor a húsz év tetemes és kiérlelt bírói gyakorlatot eredményezett, különösen amiatt is, mert itt a közigazgatási döntések bírósági felülvizsgálata mellett legalább ilyen jelentőségű a családjogi ítélkezés is. A gyermekvédelemben érdekeltek számára ezek a változások nehezen követhetőek, és ez az információtömeg alig befogadható, értelmezhető. A kommentár iránytű lehet ebben a hatalmas normatengerben, amihez a szerkesztése is hozzájárul. Minden kommentár értelemszerűen a jogszabály egyes §-aihoz igazodik, e munkában azonban a §-okhoz fűzött magyarázatok után ugyanabban a sorrendben és szerkezetben megtalálja az olvasó a kapcsolódó joggyakorlatot és a kapcsolódó jogszabályok teljes jegyzékét, a nemzetközi szerződésekkel és az uniós normákkal együtt.

A kommentár elsősorban a gyermekvédelemben dolgozó szakembereknek jelent óriási segítséget jogalkalmazói munkájukhoz. Tudjuk azonban, hogy a gyermekvédelem csak akkor lehet hatékony és eredményes, ha az itt foglalkoztatottak munkáját széles körű hálózat egészíti ki, melynek tagjai jelzik a gyermekeket fenyegető veszélyeket. E jelzőrendszer részei a gyermekorvosok, a védőnők, az óvónők, a tanárok, a rendőrök, az ügyészek, a bírák, a pártfogó felügyelők, a menedékjogot kérőkkel foglalkozó állami szervek, és bekapcsolódhatnak a figyelemfelhívásba civil szervezetek, alapítványok, egyházak is. A kommentár az ő munkájukat is segítheti.

Hasznos lehet a kiadvány a szociális ellátások más területein dolgozók számára, és azoknak is, akik akár professzionálisan, akár szolidaritásból jogi segítséget nyújtanak az érintett gyermekek, családok számára.

A kommentár számos gyermekvédelemmel foglalkozó elméleti munkát felhasznál, így alapanyagul szolgálhat akár tudományos kutatásokhoz is, és nem utolsósorban fontos kiegészítője lehet az írott tananyagoknak a szociális jog és a gyermekvédelem felsőfokú oktatásában, illetőleg a közigazgatási szakvizsgára való felkészülésben.

Budapest, 2017. március 15.

Dr. Fazekas Marianna

habil. egyetemi docens

1997. ÉVI XXXI. TÖRVÉNY
A GYERMEKEK VÉDELMÉRŐL
ÉS A GYÁMÜGYI IGAZGATÁSRÓL

PREAMBULUM

Az Országgyűlés a jövő nemzedékért érzett felelősségtől vezérelve a Gyermek jogairól szóló, New Yorkban, 1989. november 20-án kelt Egyezmény kihirdetéséről szóló 1991. évi LXIV. törvényben, továbbá az Alaptörvényben meghatározott gyermeki jogok érvényre juttatása érdekében, a házasságról, a családról és a gyámságról szóló 1952. évi IV. törvénnyel, valamint a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvénnyel összhangban a következő törvényt alkotja:

A preambulum tartalma

A gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról szóló 1997. évi XXXI. törvény (a továbbiakban: Gyvt.) címe és preambuluma is egy tág értelemben vett gyermekvédelmi kódex megalkotására utal. A tágabb megközelítést támaszthatja alá a preambulumnak „a jövő nemzedékért” érzett felelősségre utaló szövegrésze is.

A tudomány szerint, a Gyvt. megjelenése előtt tágabb értelemben, azaz általános gyermekvédelmen értendő minden olyan tevékenység, amelyet a gyermek érdekében a család, az óvoda, iskola, az egészségügyi intézmények stb., illetve a társadalom bármely intézménye tesz. Ez az értelmezés tehát mind a „harmonikusan fejlődő”, mind a hátrányos helyzetű, vagy veszélyeztetett gyermekekre kiterjed. Ebben a megközelítésben a gyermekvédelem a szociálpolitika egyik részterülete. Szűkebb értelemben – azaz a speciális gyermekvédelem – azt az állami feladatot jelenti, amely a különleges védelemre szoruló – veszélyeztetett – gyermekek érdekeit óvja és védi elsősorban hatósági eszközökkel.

Ahhoz, hogy megérthessük a preambulumnak a Gyvt. helyét a gyermekvédelmi rendszerben kijelölő valós szerepét, elsőként indokolt áttekintetnünk a gyermeki jogokat, valamint a gyermekvédelmi ellátásokra, intézkedésekre vonatkozó főbb elméleti és gyakorlati modelleket.

Fox Harding (1997) a gyermekvédelem történetileg kialakult négy típusát különbözteti meg, amelyek négy különböző értékrendet, illetve irányt képviselnek a gyermekekre irányuló politika és a gyakorlat terén. A laissez-faire modell alkalmazásakor az állam részéről csak minimális mértékű kényszerítő jellegű beavatkozásokról lehet szó, mert a szülők szabadságának korlátozását és az állami beavatkozást ritkán szükséges alkalmazni. A gyermek magatartásának kontrollja a család hierarchikus rendjére tartozik, amelyhez erős apai szerep társul. Az állami paternalista modellben a gyermekek védelme érdekében erős és hatékony állami beavatkozásra van szükség, ha a gyermekek veszélyeztetve vannak a családjukban, vagy ha a szülők nem képesek megfelelő módon ellátni őket. Az a cél, hogy helyreállítsák a széteső családokat, valamint jó minőségű szolgáltatást nyújtsanak a gyerekeknek és a családoknak, de ezzel egyidejűleg erős a szakemberek autoritása. A vér szerinti család védelmére irányuló modellben a támogató jellegű beavatkozások elősegítik a családok jólétét, ahol az anyagi és egyéb támogatási formák is a családok autonómiáját szolgálják. Ha egy gyermeket ki kell emelni a családból, akkor ez a beavatkozás csak időszakos lehet, és azt a célt szolgálja, hogy a családi funkciók megerősödjenek, nem pedig azt, hogy egy hosszabb távú, folyamatos gondozási igényt elégítsenek ki a családoknak. A modell a gyermek családban nevelkedését segíti, és azzal számol – kicsit túl optimistán is –, hogy a gyermek és a család között a kapcsolat sokoldalú.

A gyermekek jogait védő modellben megjelenik a gyermekeknek a szabadsághoz, az autonómiához való joga, a társadalmi felelősségvállalás, valamint a Gyermek jogairól szóló, New Yorkban, 1989. november 20-án kelt Egyezmény (a továbbiakban: Gyermekjogi Egyezmény) érvényesülése, amely az ENSZ égisze alatt született, és amit hazánk az 1991. évi LXIV. törvénnyel hirdetett ki. A Gyermekjogi Egyezmény elfogadása jelentős szemléletváltást hozott a gyermekekkel való bánásmód terén. A gyermeki jogok védelme szempontjából a legfontosabb az egyéni igények és szükségletek kielégítése, ezért a beavatkozásoknak ezekhez kell igazodniuk, továbbá ebben a folyamatban a gyermeknek is aktív szereplőként kell jelen lennie (Rácz Andrea: A gyermeki jogok érvényesítésének gyermekvédelmi példái. KAPOCS, 2015, XIV. évf. 1. szám, 2. o.).

A hazai szabályozást tekintve a gyermeki jogok előtérbe kerülése lassan 25 évre nyúlik vissza, a gyermekvédelemnek azonban (Európa többi országához hasonlóan) évszázados múltja van. Így hazánkban a Gyvt. elfogadása előtt is beszélhettünk már a társadalmi gyermekvédelem (a községekről szóló 1886. évi 22. törvénycikk), majd állami gyermekvédelem (az állami gyermekmenhelyekről, illetve a közsegélyre szoruló hét éven felüli gyermekekről szóló 1901. évi 8. és 21. törvénycikkek) korszakairól.

A nemzetközi kötelezettségeink mellett érvényre kell juttatni Magyarország Alaptörvényében (2011. április 25.) (a továbbiakban: Alaptörvény) meghatározott gyermeki jogokat is, illetve ki kell építeni annak védelmi rendszerét, ahogyan erre a preambulum is utal. Az Alaptörvény több helyen is említést tesz a gyermekekről, az „Alapvetés”, illetve a „Szabadság és felelősség” című fejezeteiben. Az Alaptörvény L) cikk (1) bekezdése kimondja: „Magyarország védi [...] a családot, mint a nemzet fennmaradásának alapját. A családi kapcsolat alapja a házasság, illetve a szülő-gyermek viszony.” Az Alaptörvény XV. cikke a hátrányos megkülönböztetés tilalmát mondja ki és az esélyegyenlőséggel, valamint a társadalmi felzárkózással kapcsolatos állami kötelezettségeket meghatározó normákat tartalmazza. Kimondja, hogy „Magyarország külön intézkedésekkel védi a családokat, a gyermekeket, a nőket, az időseket és a fogyatékkal élőket” [Alaptörvény XV. cikk (5) bekezdés]. Az Alaptörvény XVI. cikk (1) bekezdése rögzíti a kifejezetten gyermeki jogokként elismert alapvető jogokat: „Minden gyermeknek joga van a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges védelemhez és gondoskodáshoz.” A XVI. cikk (3) bekezdésében az Alaptörvény valójában szülői kötelezettségeket állapít meg, amelyek a gyermek oldaláról jogokként értelmezhetők: „A szülők kötelesek kiskorú gyermekükről gondoskodni.”

Az Alaptörvény ugyan az államnak igen tág szabályozási lehetőséget ad a gyermekvédelmi rendszer kialakítására, ezt a lehetőséget azonban a Gyermekjogi Egyezmény tematizálja, meghatározva a rendszer elveire és elemeire vonatkozó alapvető szabályokat, szabályozásbeli standardokat.

A Gyermekjogi Egyezmény szerint a gyermekkor különleges segítséghez és támogatáshoz ad jogot, ezért a 3. cikkének 2. pontja ki is mondja, hogy „Az Egyezményben részes államok kötelezik magukat arra, hogy a gyermek számára, figyelembe véve szülei, gyámjai és az érte törvényesen felelős más személyek jogait és kötelességeit, biztosítják a jólétéhez szükséges védelmet és gondozást, e célból meghozzák a szükséges törvényhozási és közigazgatási intézkedéseket.” Továbbá a Gyermekjogi Egyezmény 4. cikke szerint a „részes államok meghoznak minden olyan törvényhozási, közigazgatási vagy egyéb intézkedést, amelyek az Egyezményben elismert jogok érvényesüléséhez szükségesek.” A Gyermekjogi Egyezményben meghatározottak és a hazai gyakorlat között kialakult ellentmondások vezettek az új gyermekvédelmi törvény, vagyis a Gyvt. megalkotásához.

A gyermeki jogok érvényre juttatása érdekében a Gyvt. az első olyan átfogó jogszabály, amely lehetőséget teremtett a Gyermekjogi Egyezmény elvei és értékei alapján egy egységes szemléletű – gyermekjóléti és gyermekvédelmi alrendszerből álló – gyermekvédelmi rendszert megalkotni. Ezzel egyidejűleg megteremti a Gyermekjogi Egyezményben megjelenő gyermeki szociális jogok törvényi garanciáit, és előtérbe helyezi a preventív gyermekvédelmet, a családból kiemelt gyermek családba történő visszahelyezését, vagy családias körülmények közötti elhelyezését, illetve örökbefogadását. A Gyvt. – bár tartalmában a gyermekekre és a családjaikra irányuló szociális védelmet, ellátásokat szabályozza, valamint különös figyelemmel van a veszélyeztetett gyermekekre, azonban – több annál, mint a rászoruló gyermekek egyszerű védelme, alapvetően minden gyermek jólétét, megfelelő védelmét biztosítja. Ehhez különböző támogatások és szolgáltatások igénybevételét vagy közvetítését biztosítja, és meghatározza a veszélyeztetettség megelőzésével, felismerésével és kezelésével kapcsolatos feladatokat, eljárásokat. A gyermekek védelmének jogi alapját a komplex gyermekjogi megközelítés adja.

A gyermekek problémáinak kezelése azonban nem automatikusan vált/válik az állam feladatává, hanem – a közpolitikai folyamat eredményétől, vagyis – attól függően, hogy a gyermek vagy a család milyen helyzetét nyilvánítják állami beavatkozás útján kezelendő gyermekvédelmi problémává. A gyermekvédelmi intézkedések a gyermek veszélyeztetettségének megszüntetését célozzák, megteremtve ezáltal egy sajátos, a magánjog körében keletkező szülő-gyermek jogviszony mellett egy közigazgatási, de talán inkább azon belül egy speciális „gyermekvédelmi jogviszonyt”. A gyermek veszélyeztetése esetén a „veszélyeztetettség” mint a gyermek védelmében történő beavatkozás „értékmérője” arra ad választ, hogy hol a család magánszférájának határa és mikortól van joga az államnak a gyermek érdekében a magánjogi jogviszonyt – akár csak átmenetileg is – korlátozni, felfüggeszteni, megszüntetni és helyébe a gyermek jogainak és érdekének biztosítása céljából esetleg egy másik „gyermekvédelmi jogviszonyt” létrehozni (Filó Erika – Katonáné Pehr Erika: Gyermeki jogok, szülői felelősség és gyermekvédelem. HVG–ORAC, Budapest, 2015, 52. o.). A Gyvt.-ben tehát azt a szakmai dilemmát kellett megoldani, hogy az állam megvédje a gyermekek jogait, ugyanakkor tartózkodjon a családok autonómiájának általános korlátozásától. A szociális munka megjelenése tette lehetővé ezen a területen is a beavatkozás és a nem-beavatkozás dilemmájának szakmai megoldását. Ebben a kontextusban a Gyvt.-nek összhangban kellett állnia a korábbi családjogi törvénnyel [a házasságról, a családról és a gyámságról szóló 1952. évi IV. törvény (a továbbiakban: Csjt.)], illetve összhangban kell állnia a Polgári Törvénykönyvről szóló 2013. évi V. törvény (a továbbiakban: Ptk.) Negyedik, azaz Családjogi Könyvével, különös figyelemmel a gyermeki jogokra vonatkozó rendelkezésekre, valamint a szülői felügyelet, a gyámság, a családbafogadás és az örökbefogadás szabályaira. Ugyancsak illeszkednie kell a szociális segítségnyújtás ellátásait szabályozó törvényhez, vagyis a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvényhez (a továbbiakban: Szt.), így különösen a pénzbeli és természetbeni ellátások rendszerére, a családsegítés és a gyermekjóléti szolgálat szervezeti integrációjára, a nevelésbe vett gyermekeknek a szociális ellátórendszerben való elhelyezésére, a szociális és gyermekjóléti-gyermekvédelmi szakemberek működési nyilvántartására. A törvények közötti összhang megteremtése egy kölcsönös folyamat, hiszen az említett törvényeknek is összhangban kell állniuk a Gyvt. rendelkezéseivel.

Elsőként lehet megemlíteni, hogy a Ptk. Családjogi Könyve az alapelvek között rendelkezik arról is, hogy ha a gyermek nem nevelkedhet saját családjában, akkor is biztosítani kell számára, hogy lehetőleg családi környezetben nőjön fel és korábbi családi kapcsolatait megtarthassa [Ptk. 4:2. § (4) bekezdés]. A gyermeknek a saját családjában, illetve a családi környezetben nevelkedéséhez és a korábbi családi kapcsolatai fenntartásához fűződő jogát törvényben meghatározott esetben, kivételesen és a gyermek érdekében lehet csak korlátozni, melynek lehetőségeit a Gyvt. 34. §-a tartalmazza. A gyermek érdekében való beavatkozás lehetőségét a bíróság és a hatóságok részéről a törvényben a rokonság, a szülői felügyelet és az örökbefogadás részletszabályai biztosítják.

A Ptk. Családjogi Könyve összhangot kíván teremteni a magánjogi szabályok és a gyermekvédelmi jogszabályok között oly módon, hogy a „hagyományos” gyámság és a gyermekvédelmi gyámság közös szabályait a Családjogi Könyv Ötödik Része tartalmazza. A „hagyományos” gyám mellett (aki továbbra is lehet nevezett gyám vagy rendelt gyám) a gyermekvédelmi gondoskodás alatt álló kiskorú gyámját gyermekvédelmi gyámként nevesíti. A gyermekvédelmi gyámra a Gyvt.-ben részletesen meghatározott kivételekkel továbbra is a Családjogi Könyv gyámságra vonatkozó rendelkezései az irányadóak. A Gyvt. tehát a gyermekvédelmi gyámságra, a gyermekvédelmi gyámra néhány további speciális rendelkezést állapít meg (Gyvt. 85. §).

Az egyes szociális és gyermekvédelmi tárgyú törvények módosításáról szóló 2015. évi CXXXIII. törvény alapján, az Szt. és a Gyvt. módosításával megtörtént a családsegítés és a Gyvt.-ben szabályozott gyermekjóléti szolgáltatás szervezeti integrációja. 2016. január 1-jétől családsegítés és gyermekjóléti szolgáltatás kizárólag egy szolgáltató, a család- és gyermekjóléti szolgálat, illetve család- és gyermekjóléti központ keretében működtethető. A Gyvt. szabályaihoz hasonlóan, a családok érdekében a veszélyeztetettséget és a krízishelyzetet észlelő jelzőrendszer feladatait határozza meg az Szt. is. A Gyvt. és az Szt. összhangja kapcsán kell megemlíteni többek között, hogy a szociális és gyermekvédelmi ellátásokra való jogosultsági feltételek fennállásának ellenőrizhetősége érdekében 2013. november 15-től létrejött a szociális és gyermekvédelmi ellátások országos nyilvántartása, azaz a Pénzbeli és Természetbeni Ellátások Rendszere (a továbbiakban: PTR). Annak érdekében, hogy az egyes hatóságoknak az országos nyilvántartásba való adatrögzítés mellett ne kelljen párhuzamosan vezetni a saját helyi nyilvántartásaikat is, az Szt. 18/B. § (5) bekezdése, valamint a Gyvt. 138. § (1b) bekezdése lehetővé teszi, hogy a hatóság a nyilvántartás-vezetési kötelezettségét kizárólag a PTR-be való adatrögzítéssel teljesítse. Az Szt. szerinti személyes gondoskodást nyújtó szociális szolgáltatásokról általánosságban elmondható, hogy a felnőttek ellátását biztosítják. A speciálisan a gyermekekre fókuszáló ellátásokra vonatkozó rendelkezéseket a Gyvt. tartalmazza. Az Szt. 69–70. §-a azonban a fogyatékos gyermekek ellátása kapcsán biztosít bizonyos fokú, kivételes esetként nevesített átjárhatóságot a két rendszer között. Kiskorú esetében a fogyatékos személyek otthonába történő elhelyezés iránti kérelemhez mellékelni kell a területileg illetékes, a Gyvt. szerinti gyermekvédelmi szakértői bizottság szakmai véleményét.

Mindezek alapján elmondható, hogy a gyermekekkel, családokkal foglalkozó szakterületek nem sorolhatók egy tudományág kizárólagos területére, interdiszciplináris és ágazatközi kérdésről van szó mind a jogalkotás, mind a jogalkalmazás szintjén.

Kapcsolódó jogi szabályozás

Magyarország Alaptörvénye (2011. április 25.) XV–XVI. cikk

2015. évi CXXXIII. törvény az egyes szociális és gyermekvédelmi tárgyú törvények módosításáról 20–21. §

2013. évi V. törvény a Polgári Törvénykönyvről Negyedik Könyv

1993. évi III. törvény a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról 18/B. § (5) bekezdés, 69–70. §

1991. évi LXIV. törvény a Gyermek jogairól szóló, New Yorkban, 1989. november 20-án kelt Egyezmény kihirdetéséről

„Lapozz bele!” módban ezek az oldalak nem érhetőek el.

Kérjük, vásárolja meg a teljes elektronikus könyvet weboldalunkon.

This page is not available in preview mode.

Should you wish to access the complete text, please purchase the full version of this e-book at our webpage.