Európai közjog és politika

Szerkesztette

Kende Tamás – Szűcs Tamás – Jeney Petra

Wolters Kluwer • Budapest, 2017

Kiadja a

Wolters Kluwer Kft.

Budapest, 2017

1117 Budapest, Prielle Kornélia u. 21–35.

Telefon: +36 (1) 464-5656

Fax: +36 (1) 464-5657

e-mail: info@wolterskluwer.hu

www.wolterskluwer.hu

Felelős vezető: Tóth Gábor, a Wolters Kluwer Kft. ügyvezetője

Kiadásért felelős: Fehér Nóra

A kiadványok szerkesztéséért felelős: dr. Rajházi Mónika

Felelős szerkesztő: dr. Szilvási Miklós

Műszaki szerkesztés: Wolters Kluwer Kft.

Grafikai tervezés: Wolters Kluwer Kft.

Nyomdai előkészítés: KorrInfo Kft.

ISBN 978 963 295 685 5

Termékkód: YEB1719

Kiadványaink megtekinthetőek és megvásárolhatóak szakkönyvesboltunkban a Kiadó címén, továbbá a shop.wolterskluwer.hu portálon.

Minden jog fenntartva, beleértve a sokszorosítás és a mű bővített, illetve rövidített változatának kiadási jogát is.

A Kiadó írásbeli hozzájárulása nélkül sem a teljes mű, sem annak bármely része semmiféle formában (fotokópia, mikrofilm vagy más hordozó) nem sok szorosítható.

Szerzők:

Bajtay Péter

XX. Fejezet

Dunay Pál

XI. Fejezet

Iván Gábor

XVIII. Fejezet

Jeney Petra

V. Fejezet, X. Fejezet, XII. Fejezet, XIII. Fejezet, XIV. Fejezet, XV. Fejezet, XVI. Fejezet, XVII. Fejezet, XXI. Fejezet

Kajtár Gábor

II. Fejezet, III. Fejezet, IV. Fejezet, XI. Fejezet

Kende Tamás

II. Fejezet, III. Fejezet, IV. Fejezet, V. Fejezet, VII. Fejezet, XI. Fejezet, XII. Fejezet, XIII. Fejezet

Perger István

IX. Fejezet

Sonnevend Pál

XIII. Fejezet, XIV. Fejezet, XVII. Fejezet

Szűcs Tamás

I. Fejezet, VI. Fejezet, VII. Fejezet, VIII. Fejezet, XIX. Fejezet

Zúgó Liliána

XIX. Fejezet

Szerkesztette:

Kende Tamás

Szűcs Tamás

Jeney Petra

A borítón az Øresund híd látható. Fotó: dr. Nagy Boldizsár.

Kézirat lezárva:

2017. szeptember 30.

Harmadik, átdolgozott kiadás

© Bajtay Péter, Dunay Pál, Iván Gábor, Jeney Petra, Kajtár Gábor, Kende Tamás, Perger István, Sonnevend Pál, Szűcs Tamás, Zúgó Liliána, Budapest, 2006, 2007, 2017

© Wolters Kluwer Kft., Budapest, 2006, 2007, 2017

Rövidítések jegyzéke

AB

Alkotmánybíróság

ACP

African, Caribbean and Pacific States

(Afrikai, Karib-tengeri és Csendes-óceáni államok – AKCS)

AGRI

Európai Bizottság Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Főigazgatóság

ALDE

Liberálisok és Demokraták Szövetsége Európáért képviselőcsoport

AKCS

Afrikai, Karib-tengeri és Csendes-óceáni államok

ALDE

Liberálisok és Demokraták Szövetsége Európáért

(európai parlamenti párt)

All ER

All England Law Reports

ASEAN

Association of Southeast Asian Nations

ASZ

Amszterdami Szerződés

ÁÜT

Általános Ügyek Tanácsa

BIP

Bel- és Igazságügyi Politika

BUDG

Európai Bizottság Költségvetési Főigazgatóság

Bull

Bulletin of the European Union

BVerfGE

Bundesverfassungsgericht (Német Szövetségi Alkotmánybíróság)

Cedefop

Európai Szakképzés-fejlesztési Központ

CEFTA

Central European Free Trade Association

(Közép-európai Szabadkereskedelmi Szervezet)

CELEX

Közösségi jogi elektronikus adatbázis

CEN

Európai Szabványügyi Bizottság

CENELEC

Európai Elektrotechnikai Szabványügyi Bizottság

CEPOL

Európai Rendőrakadémia

CETA

Comprehensive Economic and Trade Agreement

(EU–Kanada szabadkereskedelmi megállapodás)

CFSP

Common Foreign and Security Policy

(Közös kül- és biztonságpolitika – KKBP)

CIVCOM

Polgári Válságkezelő Bizottság

CLIMA

Európai Bizottság Éghajlat-politikai Főigazgatóság

CNECT

Európai Bizottság Tartalmak, Technológiák és Kommunikációs Hálózatok Főigazgatóság

COAFR

Afrika munkacsoport

COMP

Európai Bizottság Versenypolitikai Főigazgatóság

COREPER

Comité des Representatives Permanents

(Állandó Képviselők Bizottsága)

COREU/

CORTESY

Európai

levelezőrendszer

COSI

Committee on Internal Security (Belbiztonsági Bizottság)

COTER

Terrorizmus munkacsoport

COWEB

Nyugat-balkán munkacsoport

CPVO

Európai Növényfajta-hivatal

DEVCO

Európai Bizottság Nemzetközi együttműködés és fejlesztés Főigazgatóság

DG

Directorate General (Főigazgatóság)

DGT

Európai Bizottság Fordítási Főigazgatóság

DIGIT

Európai Bizottság Informatikai Főigazgatóság

EAC

Európai Bizottság Oktatásügyi, Ifjúságpolitikai,

Sportügyi és Kulturális Főigazgatóság

EAR

Európai Újjáépítési Ügynökség

EASA

Európai Repülésbiztonsági Ügynökség

EB

Európai Bizottság

EBB

Európai Beruházási Bank

EBESZ

Európai Biztonsági és Együttműködési Szervezet

EBH

Európai Bankhatóság

EBHT

Európai Bírósági Határozatok Tára

EBRD

European Bank of Reconstruction and Development

(Európai Újjáépítési és Fejlesztési Bank)

EC

European Communities (Európai Közösség – EK)

ECDC

Európai Betegségmegelőzési és Járványvédelmi Központ

ECFIN

Európai Bizottság Gazdasági és Pénzügyi Főigazgatóság

ECHA

Európai Vegyianyag-ügynökség

ECHO

Európai Bizottság Európai Polgári Védelem és Humanitárius Segítségnyújtási Műveletek Főigazgatóság

ECJ

European Court of Justice (Európai Bíróság)

ECOFIN

Gazdasági és Pénzügyminiszterek Tanácsa

ECR

European Court Reports

ECR

Európai Konzervatívok és Reformerek képviselőcsoport

ECSC

European Coal and Steel Community

(Európai Szén- és Acélközösség – ESZAK)

ECtHR

European Court of Human Rights

ECU

European Currency Unit

EDA

European Defence Agency (Európai Védelmi Ügynökség)

EEA

European Economic Area (Európai Gazdasági Térség – EGT)

EEA

European Environment Agency

(Európai Környezetvédelmi Ügynökség)

EEC

European Economic Community

(Európai Gazdasági Közösség – EGK)

EEO

Egységes Európai Okmány

EFA

Európai Fejlesztési Alap

EFC

Európai Tanács Gazdasági és Pénzügyi Bizottság

EFCA

European Fisheries Control Agency

(Európai Halászati Ellenőrző Hivatal)

EFDD

A Szabadság és Közvetlen Demokrácia Európája képviselőcsoport

EFSA

European Food Safety Authority

(Európai Élelmiszerbiztonsági Hatóság)

EFSF

European Financial Stability Facility

(Európai Pénzügyi Stabilitási Eszköz)

EFSM

European Financial Stability Mechanism

(Európai Pénzügyi Stabilitási Mechanizmus)

EFTA

European Free Trade Association

(Európai Szabadkereskedelmi Társulás)

EGK

Európai Gazdasági Közösség

EGSA

European Global Navigation Satellite Systems Agency

(Európai GNSS Felügyelő Hatóság)

EGT

Európai Gazdasági Térség

EHRR

European Human Rights Report

E.H.L.R.

European Human Rights Law Report

EIB

European Investment Bank (Európai Beruházási Bank – EBB)

EiT

Európai Tanács

EJEB

Emberi Jogok Európai Bírósága

EJEE

Emberi Jogok Európai Egyezménye

EK

Európai Közösség

EKB

Európai Központi Bank

EKSZ

Európai Közösséget létrehozó Szerződés

EKTB

Európai Koordinációs Tárcaközi Bizottság

EM

Európai Megállapodás

EMA

European Medicines Agency (Európai Gyógyszerügynökség)

EMCO

Európai Tanács Foglalkoztatási Bizottság

EMI

European Monetary Institute (Európai Monetáris Intézet)

EMOGA

Európai Mezőgazdasági Organizációs és Garancia Alap

EMPL

Európai Bizottság A Foglalkoztatás, a Szociális Ügyek és a Társadalmi Befogadás Főigazgatósága

EMS

European Monetary System (Európai Monetáris Rendszer)

EMSA

European Maritime Safety Agency

(Európai Tengerbiztonsági Ügynökség)

EMU

Economic and Monetary Union

(gazdasági és monetáris unió – GMU)

ENER

Európai Bizottság Energiaügyi Főigazgatóság

ENF

Nemzetek és Szabadság Európája képviselőcsoport

ENISA

European Union Agency for Network and Information Security (Európai Hálózat- és Információbiztonsági Ügynökség)

ENSZ

Egyesült Nemzetek Szervezete

ENSZ BT

ENSZ Biztonsági Tanácsa

ENV

Európai Bizottság Környezetvédelmi Főigazgatóság

EP

Európai Parlament

EPC

European Political Cooperation (Európai Politikai Együttműködés)

EPC

Európai Tanács Gazdaságpolitikai Bizottság

EPP

Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) képviselőcsoport

EPPO

European Public Prosecutor’s Office (Európai Ügyészi Hivatal)

ERA

European Research Area (Európai Kutatási Térség)

ERA

European Union Agency for Railways (Európai Vasúti Ügynökség)

ERDF

European Regional Development Fund

(Európai Regionális Fejlesztési Alap)

ERTA

European Road Transport Agreement

(Európai Közúti Szállítási Egyezmény)

ESZ

Európai Parlament Eljárási Szabályzata

ESZAK

Európai Szén- és Acélközösség

ET

Európa Tanács

ETF

European Training Foundation (Európai Képzési Alapítvány)

ETSI

European Telecommunications Standards Institute

(Európai Távközlési Szabványügyi Intézet)

EU

Európai Unió

EUI

European University Institute

EUISS

European Union Institute for Security Studies

(Európai Unió Biztonságpolitikai Intézete)

EUKB

Európai Unió Katonai Bizottsága

EUMSZ

Európai Unió Működéséről szóló Szerződés

Euratom

Európai Atomenergia Közösség

Eurojust

Európai Unió Európai Igazságügyi Együttműködési Egysége

Europol

Európai Rendőrségi Hivatal

EUROSTAT

Európai Közösségek Statisztikai Hivatala

EUSZ

Európai Unióról szóló Szerződés

EVK

Európai Védelmi Közösség

FAO

Food and Agricultural Organization

(Élelmezésügyi és Mezőgazdasági Világszervezet)

FÁK

Független Államok Közössége

FISMA

Európai Bizottság Pénzügyi Stabilitás,

a Pénzügyi Szolgáltatások és a Tőkepiaci Unió Főigazgatóság

FRA

European Union Agency for Fundamental Rights

(Európai Alapjogi Ügynökség)

GATT

General Agreement on Tariffs and Trade

(Általános Vám- és Kereskedelmi Megállapodás)

GDP

Gross Domestic Product (bruttó hazai termék)

GMU

Gazdasági és monetáris unió

GNI

Gross National Income (bruttó nemzeti jövedelem)

GNP

Gross National Product (bruttó nemzeti termék – BNT)

Greens/EFA

A Zöldek/Európai Szabad Szövetség képviselőcsoport

GROW

Európai Bizottság Belső Piaci, Ipar-, Vállalkozás- és Kkv-politikai Főigazgatóság

GSP

General System of Preferences (Általános Preferencia Rendszer)

GSZB

Gazdasági és Szociális Bizottság

GUE/NGL

Európai Baloldal/Északi Zöld Baloldal képviselőcsoport

HL

Az Európai Unió Hivatalos Lapja

HOME

Európai Bizottság Migrációügyi és Uniós Belügyi Főigazgatóság

HR

Európai Bizottság Humánerőforrásügyi és Biztonsági Főigazgatóság

IB

Bel- és igazságügy

IGC

Intergovernmental Conference (Kormányközi Konferencia – KK)

IMF

International Monetary Fund (Nemzetközi Valutaalap)

IMP

Integrated Maritime Policy (Integrált tengerpolitika)

IPCR/SCI

Uniós politikai szintű integrált válságelhárítás és a szolidaritási klauzula végrehajtása

ISO

International Standardisation Office

(Nemzetközi Szabványügyi Hivatal)

ISPA

Instrument for Structural Policies for Pre-Accession

(EU előcsatlakozási infrastruktúra fejlesztési támogatási program)

ITER

Nemzetközi Termonukleáris Kísérleti Reaktor

JCMS

Journal of Common Market Studies

JO

Journal Officiel (a Hivatalos lap francia elnevezése)

JRC

Joint Research Centre (Közös Kutatóközpont)

JUST

Európai Bizottság Jogérvényesülési és Fogyasztópolitikai Főigazgatóság

LSZ

Lisszaboni Szerződés

KAP

Közös agrárpolitika

KBER

Központi Bankok Európai Rendszere

KBVP

Közös biztonság- és védelempolitika

KGST

Kölcsönös Gazdasági Segítségnyújtás Tanácsa

KK

Kormányközi Konferencia

KKBP

Közös kül- és biztonságpolitika

KPB

Kereskedelempolitikai Bizottság

KÜT

Külügyek Tanácsa

LI

Liberal Intergovernmentalism (liberális kormányközi megközelítés)

MARE

Európai Bizottság Tengerügyi és Halászati Főigazgatóság

MEDA

Az Európai Unió Mediterrán Partnerségi Programja

MEP

Member of European Parliament (az Európai Parlament tagja)

MFF

Multiannual Financial Framework (Többéves Pénzügyi Keret)

MLG

Multi-level governance (többszintű kormányzás)

MOVE

Európai Bizottság Mobilitáspolitikai és Közlekedési Főigazgatóság

NAFTA

North American Free Trade Association

(Észak-amerikai Szabadkereskedelmi Szervezet)

NATO

North Atlantic Treaty Organisation

(Észak-atlanti Szerződés Szervezete)

NEAR

Európai Bizottság Az Európai Szomszédságpolitika

és a Csatlakozási Tárgyalások Főigazgatósága

NGO

Non-Governmental Organisation

NI

Független képviselők

(Egyik képviselőcsoporthoz sem tartozó képviselők)

NYEU

Nyugat-Európai Unió

ODA

Official Development Aid (Hivatalos fejlesztési segélyek)

OECD

Organization for Economic Cooperation and Development

(A Gazdasági Együttműködés és Fejlesztés Szervezete)

OEEC

Organization of European Economic Cooperation

(Az Európai Gazdasági Együttműködés Szervezete)

OJ

Official Journal (Hivatalos Lap – HL)

OLAF

Európai Csalás Elleni Hivatal

OMC

Open Method of Coordination (nyitott koordináció módszere)

OPEC

Organization of the Petroleum Exporting Countries

(Olajexportáló Országok Nemzetközi Szervezete)

OSHA

Európai Munkahelyi Biztonsági és Egészségvédelmi Ügynökség

PHARE

Poland and Hungary Assistance with Restructuring the Economy

(EU támogatási program)

PMG

Katonapolitikai kérdésekkel foglalkozó csoport

PMO

Egyéni Jogosultságok Kezelési és Elszámolási Hivatala

PNR

Passenger Name Records (utas-nyilvántartási adatállomány)

PROAPP

A Szerződésekhez csatolt 36. Jegyzőkönyv 10. cikkének alkalmazása

PSC

Political and Security Committee

[Politikai és Biztonsági Bizottság (PBB)]

RB

Régiók Bizottsága

REFIT

Regulatory Fittness and Performance Programme

(Célravezető és hatásos szabályozás program)

REGIO

Európai Bizottság Regionális és Várospolitikai Főigazgatóság

REIO

Regional Economic Integration Organization

(Regionális Gazdasági Integrációs Szervezetek)

RELEX

A külkapcsolati tanácsosok tanácsi munkacsoportja

RSZ

Római Szerződés

RTD

Európai Bizottság Kutatási és Innovációs Főigazgatóság

S–D

Szocialisták és Demokraták Progresszív Szövetsége

az Európai Parlamentben képviselőcsoport

SANTE

Európai Bizottság Egészségügyi és Élelmiszerbiztonsági Főigazgatóság

SAPARD

EU mezőgazdasági támogatási program a tagjelölteknek

Satcen

Európai Unió Műholdközpontja

SCIC

Európai Bizottság Tolmácsolási Főigazgatóság

SGP

Stability and Growth Pact (Stabilitási és Növekedési Paktum)

SPC

Európai Tanács Szociális Védelmi Bizottság

SRM

Single Resolution Mechanism (Egységes Szanálási Mechanizmus)

SZU

Szovjetunió

TACIS

FÁK országainak és Mongóliának nyújtott szakértői támogatás

TAXUD

Európai Bizottság Adóügyi és Vámuniós Főigazgatóság

TF

Tanács Főtitkársága

TÖK

Támogató, összehangoló vagy kiegészítő hatáskör

TRADE

Európai Bizottság Kereskedelmi Főigazgatóság

TRIPS

The Agreement on Trade Related Aspects of Intellectual Property Rights (Szellemi Tulajdonjogok Kereskedelmi Vonzatairól szóló Megállapodás)

WEU

Western European Union (Nyugat Európai Unió – NYEU)

WTO

World Trade Organisation (Világkereskedelmi Szervezet)

Zaörv

Zeitschrift für ausländisches öffentliches Recht und Völkerrecht

Szerkesztői előszó

Az Európai közjog és politika című könyv legutóbbi, 2007-es megjelenése óta mind az integrációs folyamat egészét, mind a magyar–EU kapcsolatokat illetően alapvető politikai, strukturális, gazdasági és jogi-intézményi változásoknak lehettünk tanúi. Ennek következtében elkerülhetetlenné vált a kiadvány jelentős tartalmi és szerkezeti átdolgozása. Könyvünk az Európai Unió intézményrendszerének és döntéshozatali mechanizmusának részletes bemutatására vállalkozik, és ezzel kiegészíti a legutóbb 2015-ben felújított, Bevezetés az Európai Unió politikáiba című kötetünket is, amely az uniós politikákról ad képet. A két könyv együttesen átfogó ismertetést nyújt mind az Európai Unió intézményi és strukturális vonatkozásairól, mind fő ágazati politikáiról.

A XXI. század első évtizedének második felétől indult és máig tartó, komplex válság következményeként az Európai Uniónak szembe kellett néznie az egyre erőteljesebben kibontakozó globalizációs folyamatokkal, valamint részben ehhez kapcsolódva versenyképességi és társadalomszerkezeti problémákkal, illetve saját közvéleményének bizalomvesztésével is. Saját polgárai az EU-tól több kézzelfogható eredményt várnak, ám ezzel egy időben többségük visszautasítja egy „európai szuperállam” gondolatát. Az egyesült Európának mindeközben egy gyorsan változó, sokszereplős nemzetközi színtéren kell helyt állnia, s a kialakulóban lévő új világrendben csak akkor tud meghatározó szerepet játszani, ha hatékonyabbá és versenyképesebbé válik. Ennek elsődleges eszköze az uniós politikák helyes meghatározása, majd mind ezek, mind az Európa 2020 stratégia egységes politikai akarattal való teljes körű végrehajtása lenne. A megvalósítás azonban igen nehéz gazdasági és politikai közegben zajlik, Európában egyre erősödő társadalmi feszültség alakult ki. Nőtt a társadalmi és gazdasági egyenlőtlenség, s nem csak egy-egy tagállamon, de az eurózónán belül is egyre nagyobb problémát jelent. A pénzügyi válság hatására növekedtek a tagállamok gazdasági teljesítőképessége közti különbségek, a menekültválság demográfiai, szociális, és biztonsági kihívásai pedig egyre súlyosabbak. Mindennek kezeletlensége az EU jelenlegi kereteinek szétfeszítéséhez vezethet, több tagállamban is megnövekedett a hagyományos európai integrációs konszenzust megkérdőjelező radikális politikai formációk támogatottsága. A 2016 júniusi brit népszavazás eredménye megerősítette e kétségeket és az újraértékelés igényét. A reális helyzetértékeléshez azonban hozzátartozik, hogy az Európai Unió globális mércével mérve továbbra is az alapvető emberi és szabadságjogok legmagasabb fokú érvényesülését, valamint kimagasló társadalmi jólétet biztosít. A kétségtelen feszültségek ellenére az életkörülmények ma Európában változatlanul lényegesen jobbak, mint a világ országainak túlnyomó többségében.

A korábbi kiadások jól bevált gyakorlatát követve, szerzőink között neves egyetemi oktatók mellett EU tisztviselők, valamint fiatal kutatók is szerepelnek. Az elméleti megfontolások mellett így kitérhettünk az egyes intézmények és végrehajtási mechanizmusok működésével kapcsolatos konkrét, gyakorlati tapasztalatokra és „műhelytitkokra” egyaránt.

A könyv első része az Európai Unió kialakulását, felépítését és alapelveit tárgyalja, a második részben pedig az uniós intézményrendszert mutatjuk be, megkülönböztetett figyelmet fordítva annak öt legfőbb elemére. Az Európai Unió jogrendszerének beható elemzésére a harmadik rész vállalkozik, míg végül külön részt szentelünk az Unió pénzügyi és külkapcsolati rendszerének, amely az elmúlt tíz év egyik legdinamikusabban fejlődő területe, részben a válság okozta szükséghelyzet hozadékaként. A könyv lezárásaként különálló egységben tárgyaljuk Magyarország szerepét és helyét az Európai Unióban.

A szerkesztői alapelvek között szerepelt, hogy valamennyi fejezet a legutóbbi időszak eseményeire összpontosítson, így értelemszerűen a Lisszaboni Szerződés 2009-es hatálybalépése óta történt fejlemények kapnak központi szerepet. A kéziratok többsége 2016-ban készült, de lehetőség szerint 2017 első felének főbb eseményeit is megjelenítettük.

A szerkesztők köszönetet mondanak a szerzőknek munkájukért, a kiadónak a szervezési feladatok hatékony ellátásáért és családtagjaiknak a türelmükért. Külön köszönet Valki Lászlónak, Kardos Gábornak, Nagy Boldizsárnak, Sulyok Katalinnak, Szűcs Ádámnak és Juhász Kittinek a kézirattal kapcsolatos megjegyzéseikért és kritikáikért és Mihálovits Tamásnak a könyv szerkesztéséhez nyújtott technikai segítségért.

Az I., VI., VII., VIII., IX., XVIII., XIX. és XX. Fejezetben foglaltak szerzőik/társszerzőik véleményét tükrözik, és semmiképpen sem tekinthetőek az Európai Bizottság, az Európai Unió Tanácsa, az Európai Tanács vagy az Európai Parlament álláspontjának.

A fogalmak használatáról

Ebben a könyvben az alábbi fogalmakat az alábbi értelemben használjuk:

EGK: Az Európai Gazdasági Közösség nemzetközi szervezet volt, amelyet 1957-ben a római szerződéssel alapított meg hat állam. 1967-től közös intézményrendszere volt az ESZAK-kal és az Euratommal. 1993-tól a szervezet neve Európai Közösségre (EK) változott.

EK – Európai Közösség: 1993-tól 2009-ig az Európai Unió három pillére közül az első, a közösségi pillér, ami magába foglalta az Európai Atomenergia Közösséget (Euratom) és az Európai Szén- és Acélközösséget (ESZAK) is.

EK – Európai Közösségek: 1967-től 1993-ig az Európai Szén- és Acélközösség (ESZAK), az Európai Gazdasági Közösség (EGK) és az Európai Atomenergia Közösség (Euratom) közös neve.

Egyesült Királyság: Az Egyesült Királyság négy területből áll, melyek a következőek: Anglia, Skócia, Észak-Írország és Wales. E területek közös hivatalos neve Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királysága (United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland). Ennek rövidítése a United Kingdom, azaz Egyesült Királyság. Nagy-Britannia Angliát, Skóciát és Walest foglalja magába, Észak-Írországot nem. Az Európai Uniónak az Egyesült Királyság a tagja előreláthatólag 2019 márciusáig, tehát Észak-Írország is.

ESZAK: Az Európai Szén- és Acélközösséget – más néven Montánuniót – 1951-ben alapította 6 állam az acél- és szénkészletek kezelésére. A szervezet szervei 1967-ben összeolvadtak az Euroratom és az EGK szerveivel. A szervezet 1952 és 2002 között működött.

Euratom: Európai Atomenergia Közösség néven hozott létre nemzetközi szervezetet Rómában hat állam 1957-ben. A szerződés a mai napig is létezik, de szervezetrendszere egybeolvadt az Európai Unió intézményrendszerével.

Európai Unió Működéséről szóló Szerződés: A Lisszaboni Szerződés részét képező, 2009-ben a Római Szerződések helyébe lépő szerződéses rendelkezéscsomag.

Európai Uniós Szerződés: A Maastrichti Szerződés részét képező 1991-ben aláírt Európai Uniós Szerződést 2009-ben módosító rendelkezéscsomag a Lisszaboni Szerződés részét képezte.

Maastrichti szerződés: 1991-ben aláírt, 1993-ban hatályba lépett szerződés, amelyet 12 tagállam írt alá. Módosította az alapító szerződéseket, magába foglalta az Európai Uniós Szerződést és ebben létrehozta az első Európai Uniónak nevezett jogi képződményt.

Római Szerződések: Az 1957. március 25-én Rómában az Európai Gazdasági Közösséget és az Euratomot létrehozó szerződések közös elnevezése.

Szerződések: Az Európai Uniós Szerződés és az Európai Unió Működéséről szóló Szerződés.

I. FEJEZET

Az európai integráció története

Összefoglaló

A fejezet az európai egység eszméjének megjelenésétől és első történeti példáitól kezdve mutatja be az euro-atlanti intézmények kiépülését a Lisszaboni Szerződés hatálybalépéséig, kiegészülve az ezt követő, 2017 nyaráig tartó időszak legfontosabb európai integrációs fejleményeivel. Legnagyobb súllyal a Lisszaboni Szerződés megszületésének és a Szerződés jelentőségének, a bővítési folyamat hatásának, valamint a XXI. század első évtizedének második felétől indult és máig tartó, komplex válság fő kérdéseit tárgyaljuk.

1. Az európai egység eszméje és az euro-atlanti intézmények kiépülése

1  A nyugat-európai integráció a II. világháború utáni feszültségekkel terhes időszakban indult. Az újjáépítés, a megbékélés és a nemzetközi gazdasági és politikai kapcsolatok intézményei fokozatosan jöttek létre. Az Egyesült Államok és a Szovjetunió azonban háborús szövetségesekből ellenségek lettek, és amerikai részről a szovjet előrenyomulás feltartóztatása lett a külpolitika sarokköve,[1] míg orosz részről Nyugat-Európa csupán a nemzetközi osztályharc „kiéleződésének” következő terepe volt.

2  Sir Winston Churchill, 1946-ban, híres fultoni beszédében megjósolta a Balti-tengertől az Adriáig húzódó vasfüggöny leereszkedését Európára, néhány hónappal későbbi zürichi beszédében a szovjet blokkal szembeni Európai Egyesült Államok kialakítását sürgette, egyben javaslatot tett az Európa Tanács létrehívására is. A nagyhatalmak kiéleződő vitájában 1947-re Európa valóban kettészakadt: egy szovjet zónára, amelyre a kommunizmust és a tervgazdaságot erőltették, valamint egy nyugati zónára az Egyesült Államok „védőernyője” alatt, amely a plurális demokrácián és piacgazdaságon alapuló társadalmakat foglalta magában. A felosztott Európa közepén fekvő Németországot pedig a győztes hatalmak kettéosztották: a Német Szövetségi, illetve a Német Demokratikus Köztársaságra.

3  Az amerikai külügyminiszter, George C. Marshall által 1947-ben Európa számára meghirdetett mintegy 13,6 milliárd dolláros újjáépítési segélycsomag szétosztására és felhasználására egy koordinációs feladatokat ellátó szervezetet hoztak létre. Az 1948-ban párizsi székhellyel megalakult Európai Gazdasági Együttműködés Szervezet (Organization for European Economic Cooperation – OEEC) elsőként tükrözte a kontinens kettészakítottságát, hiszen az Egyesült Államok által az egész európai kontinens háború utáni újjáépítésére felajánlott segélyt a szovjet érdekszférába tartozó közép- és kelet-európai államok Moszkva utasítására nem fogadhatták el, így az csak Nyugat-Európára korlátozódott. A 16 nyugat-európai állam (valamint 17.-ként Nyugat-Németország nevében a megszálló hatalmak) részvételével megalakult szervezet a Marshall-terv végével nem oszlott fel, hanem 1961-ben átalakult a világ legfejlettebb piacgazdaságait tömörítő laza kormányközi szervezetté, a Gazdasági Együttműködési és Fejlesztési Szervezetté (Organization for Economic Cooperation and Development – OECD), amelynek a fejezet írásakor 35 tagja van, közöttük 1996 óta Magyarország is.[2]

4  A következő lépés a nyugat-európai intézményépítés során az Európa Tanács megalakítása volt. Az 1948 májusában megtartott hágai Európa-konferencia eredményeként még abban az évben létrejött az Európa Mozgalom, majd 1949. május 5-én, Londonban, Európa egységének előmozdítására megalakult az Európa Tanács (ET, Council of Europe). Az elsősorban emberi jogi, valamint kulturális és társadalmi kérdésekkel foglalkozó szervezetet[3] tíz állam (Belgium, Dánia, Franciaország, Hollandia, Írország, Luxemburg, Egyesült Királyság, Norvégia, Olaszország és Svédország) hozta létre, székhelye Strasbourg lett. Az ET tagállamai által elfogadott egyik első és máig rendkívül fontos dokumentum az Emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló 1950-es Római Egyezmény,[4] amelyhez később további kiegészítő jegyzőkönyveket csatoltak. Az ET struktúrájából és hatásköreiből adódóan – az OEEC-hez hasonlóan – nem aspirálhatott egy jövőbeni föderális Európa kialakításában játszott központi szerepre. Ugyanakkor éppen ez a lazább felépítés tette lehetővé, hogy az 1989-es változások és a kétpólusú világrend összeomlása után a volt szocialista államok rövid időn belül sorra az ET tagjaivá válhattak.

5  Az említett gazdasági és politikai szervezetek alapítása mellett a legjelentősebb fejlemény a NATO létrejötte volt. 1949 áprilisában az Egyesült Államok vezetésével biztonságpolitikai-védelmi szervezetként megalakult az Észak-atlanti Szerződés Szervezete (North Atlantic Treaty Organization – NATO),[5] amelynek legfőbb célja tagállamai védelmének biztosítása volt a Szovjetunióval szemben. A szerződést Washingtonban írták alá az alapítók: az Egyesült Államok, Kanada, Izland, Norvégia, Dánia, Olaszország, Portugália, valamint a Brüsszeli Szerződés tagállamai. Ez utóbbit Egyesült Királyság, Franciaország, Belgium, Hollandia és Luxemburg kötötték 1948-ban, azzal a céllal, hogy a gazdasági, szociális és kulturális együttműködésen túl egy esetleges külső (német) agresszió ellen közösen lépjenek fel.

6  A fokozatosan kiépülő nyugat-európai, illetve transzatlanti struktúrák mellett a kontinens keleti felén is létrejöttek a Szovjetunió (SZU) vezetésével megalakított gazdasági és biztonságpolitikai szervezetek. 1949 elején Moszkvában megalakult a Kölcsönös Gazdasági Segítségnyújtás Tanácsa (KGST), amely egy tervgazdaságon alapuló, felülről irányított „szervetlen integráció” modelljét[6] rögzítette a következő negyven évre a SZU és az európai szocialista államok között. Hat évvel később, 1955-ben megalakult a Varsói Szerződés, amely pedig a SZU és szatellit államai (Lengyelország, Csehszlovákia, Magyarország, Románia, Bulgária és Albánia) közötti katonai szövetséget teremtette meg. Még az év szeptemberében a „szuverén” államként elismert NDK is csatlakozott a szervezethez. A Varsói Szerződés egyben a jogi alapját is létrehozta annak, hogy a szovjet megszálló csapatok „ideiglenesen” a térség államaiban maradjanak. Az 1989-es történelmi fordulat után mindkét szervezet – jogutód nélkül – megszűnt.

7  A kormányközi alapokon működő intézmények kialakulása ellenére a német–francia megbékélés nem volt biztosított.

8  A megoldásra – a szén- és acélipar Nyugat-Németországgal együttes felügyeletére – Franciaország külügyminisztere, Robert Schuman 1950. május 9-én, a német kapituláció ötödik évfordulóján Jean Monnet, a francia tervhivatal vezetője által részletesen kidolgozott tervre[7] támaszkodva tett javaslatot. A javaslatot Konrad Adenauer német kancellár üdvözölte, majd Olaszország és az 1948 óta vámunióba tömörült Benelux államok is jelezték részvételi szándékukat. A politikai egyetértést követően egy éven belül megszületett az Európai Szén- és Acélközösséget (ESZAK, European Coal and Steel Community, ECSC) létrehozó Szerződés, amelyet 1951. április 18-án Párizsban a hat állam írt alá, és 1952-ben lépett hatályba.

9  Az új szervezet a fasiszta múltjától megszabadulni akaró NSZK és Olaszország számára nemzetközi elismerést és diplomáciai „rehabilitációt” jelentett, továbbá az NSZK számára a Ruhr-vidék és a Saar-vidék státusának rendezését is előrevetítette. Franciaország az európai politikában betöltött vezető szerep reményével ellensúlyozta a dekolonializációt, a Benelux államok pedig kiszolgáltatott geopolitikai helyzetüknek igyekeztek véget vetni.[8] A politikai megegyezést az is segítette, hogy az integráció elindításának meghatározó egyéniségei (Robert Schuman, Alcide de Gasperi, Konrad Adenauer) azonos, kereszténydemokrata politikai platformon álltak. Fontos, hogy az együttműködés egy politikai problémát tudatosan egy kiemelt gazdasági ágazat integrálásával orvosolt. A hadiipar alapját képező szén- és acélipar integrációjával Franciaország így ellenőrizhette és megelőzhette Németország esetleges titkos újrafegyverkezését, az intézményesített kapcsolatokon keresztül pedig a hosszú távú békés együttműködés alapjait teremtette meg.

10  Az ESZAK – vagy közismertebb nevén a Montánunió – különlegessége a korábban alakult szervezetekhez képest annak nemzetek feletti jellegében állt. A központi intézmény ugyanis egy olyan Főhatóság volt, amelyre a tagállamok teljes mértékben átruházták a szén- és acélágazat feletti rendelkezési jogukat, vagyis nemzeti szuverenitásuknak erre a szektorra vonatkozó részét. A nemzetek fölötti Főhatóságnak, a későbbi Európai Bizottság elődjének, első elnöke a terv kidolgozója, Jean Monnet lett.[9] A Főhatóság rendkívül széles önálló döntéshozatali hatáskört kapott, a tagállamoktól függetlenül, kizárólag a Közösség érdekében járt el, és hozott a tagállamokra kötelező rendelkezéseket. Ugyanakkor rendszeresen konzultált a tagállamokkal, amelyek érdekeiket a Miniszterek Tanácsában képviselhették. Megalakult a nemzeti parlamenti képviselőkből álló Közgyűlés, valamint az ESZAK Bírósága is. Az intézményeknek Luxemburg adott otthont – a Közgyűlés kivételével, amely kezdettől fogva Strasbourgban működött. Az alapító atyák számára a Montánunió nem önmagáért volt cél, hanem az első pragmatikus lépést jelentette a jövőben felépítendő európai föderáció felé, amit markánsan jelez az 1950. május 9-én elhangzott Schuman-nyilatkozat is.

11  Az ágazati integráció sikeres beindulása ellenére a politikai integrációs tervek azonban meghiúsultak. Először az Európai Védelmi Közösség (EVK) terve merült fel, amelyet René Pleven, francia miniszterelnök még 1950-ben dolgozott ki (és amelynek akkor a koreai háború kitörése is aktualitást adott). Az eredetileg nemzetek feletti struktúrában elképzelt, a tagok által felállítandó közös hadsereget megcélzó Pleven-tervet a Hatok külügyminiszterei (bizonyos módosításokkal) 1952-ben Párizsban alá is írták, de ratifikációja éppen a francia belpolitika ellenállásán bukott meg. A helyette 1954-ben létrejött szervezet, a Nyugat-európai Unió (NYEU; Western European Union, WEU) nem rendelkezett katonai infrastruktúrával, mégis fő célja a kollektív védelem biztosítása volt a tagjait ért fegyveres agresszió esetén.[10] Az EU védelmi szerepkörének fokozatos kialakulásával a NYEU elveszítette önálló szerepét, és 2000-ben megszűnt.[11]

12  A nagy ívű politikai integrációs tervek kudarca után a Schuman által is megjósolt fokozatos építkezés folytatódott. Az ESZAK sikere nyomán, valamint az ötvenes évek látványos gazdasági fellendülésének légkörében a hat alapító állam a folyamatot hamarosan a gazdaság egészére is ki kívánta terjeszteni. Ebben a szellemben rendeztek konferenciát a Montánunió külügyminiszterei az olaszországi Messinában, 1955 júniusában, ahol döntöttek az Európai Közös Piac létrehozásáról, valamint az atomenergia terén kialakítandó együttműködésről.[12] A Paul-Henri Spaak vezette bizottság egy éven belül részleteiben is kidolgozta erre irányuló javaslatát, amely immár pragmatikus alapokon nyugodott, sem nemzetek felettiségről, sem európai föderáció kialakításáról nem beszélt.

13  Mintegy tíz hónapos előkészítő tárgyalás után 1957. március 25-én Rómában az ESZAK hat alapító állama aláírta az Európai Gazdasági Közösséget (EGK; European Economic Community – EEC), illetve az Európai Atomenergia Közösséget (European Atomic Energy Community – EURATOM) megalapozó Római Szerződéseket, amelyek a gyors ratifikációk után 1958. január 1-jével léptek életbe.[13] Az EGK Bizottságának első elnöke a német Walter Hallstein, a Közgyűlés első elnöke pedig Robert Schuman lett.

2. Az Európai Közösségek

14  Az EGK és az EURATOM végrehajtásához szükséges intézményekről és hatásköreikről maguk a Szerződések rendelkeztek. Így alakult ki egy olyan modell, amelyben a nemzetek feletti integrációt, vagyis a Szerződésekből fakadó közösségi érdekeket az Európai Bizottság, az Európai Parlament és az Európai Bíróság képviselték, míg a tagállami érdekek a Miniszterek Tanácsában, illetve a később kialakított Európai Tanácsban jelentek meg. Fontos változás, hogy 1965-ben megszületett az úgynevezett Fúziós (vagy Egyesülési) Szerződés, amely 1967-ben lépett hatályba. Ez összevonta a három Közösség (ESZAK, EGK, EURATOM) döntéshozó és végrehajtó szerveit: így brüsszeli székhellyel létrejött az Európai Közösségek Bizottsága és az Európai Közösségek Tanácsa. De a három közösség megőrizte önálló jogalanyiságát.

2.1. 1958–1972: A Hatok Európája

15  Az európai integráció fokozatosan épült ki, a szabadkereskedelem és vámuniótól a közös piac; egységes belső piac; gazdasági és monetáris unió; majd politikai unió felé tartva.[14] Itt kell megemlíteni a negatív és pozitív integráció fogalmát, amelyet először Jan Tinbergen, Nobel-díjas holland közgazdász vezetett be.[15] A kereskedelem előtti akadályok eltörlését negatív integrációnak, a közös irányítású új szabályrendszer létrejöttét pozitív integrációnak nevezte.

16  Az európai szabadkereskedelem kiépítése teljesen egyedi módon történt. Egyrészt nem csupán az ipari termékek szabad mozgását korlátozó kereskedelempolitikai akadályokat szüntették meg, hanem kezdettől fogva teljes körű, fokozatosan az érzékeny termékekre – elsősorban a mezőgazdaságra – is kiterjedő megállapodást szorgalmaztak. Másrészt az integráció soha nem alkotott előbb szabadkereskedelmi övezetet, hanem rögtön vámuniót céloztak meg, amely 1968. július 1-jére valósult meg.

17  A 60-as évek a nemzetek feletti politikák kialakításának időszaka volt. A közös külgazdasági politika keretében az integráció az évtizedek folyamán sikeresen alakította ki szerződéses külgazdasági kapcsolatrendszerét a világ legtöbb régiójával. Ezen belül az elsők között szerepelt a Yaoundéi Konvenció, amelyet az úgynevezett ACP (African, Carribean, Pacific) államokkal először 1963-ban, majd 1969-ben kötött az EK.[16] Ekkor alakult ki a közös versenypolitika is azzal a céllal, hogy a közös piacon a vállalatok egyforma feltételek mellett működjenek, a verseny tisztaságának felügyeletét pedig az Európai Bizottságra bízták. Az agrárpolitika az előzőeknél több konfliktussal alakult ki, mert az agrárpolitikai eszközök hatalmas költségekkel és jelentős piaci torzulásokkal jártak.

18  A vámunió megteremtését követően az EGK alapvető célja az volt, hogy az áruk mellett a másik három „szabadság”, a szolgáltatások, a munkavállalók és a tőke szabad mozgását is megvalósítsa. Ez intenzív jogharmonizációs folyamatot, az eltérő nemzeti szabályok megszüntetését vagy „közös nevezőre hozását” igényelte a tagállamok minősített többségi döntésével. Franciaország azonban a minősített többségi döntés alkalmazása ellen tiltakozva 1965-ben mintegy fél évig bojkottálta a Tanács üléseit, ami az „üres székek politikája” néven vonult be az integráció történetébe. A patthelyzetet 1966 elején az úgynevezett „luxembourgi kompromisszummal” oldották fel, amely szerint ugyan érvényesül a többségi szavazás elve, de ha bármely állam nemzeti érdekeinek súlyos sérelmétől tart, kérheti a téma levételét a napirendről, illetve annak újratárgyalását egészen a konszenzus kialakulásáig. Ez gyakorlatilag vétójogot biztosított minden egyes tagállamnak, azzal, hogy jogot biztosított nekik a napirenden lévő javaslatok tárgyalásának elhalasztására.

19  A Hatok integrációját nem csak belső politikai viták hátráltatták, hanem kedvezőtlen nemzetközi gazdasági hatások is. Az úgynevezett bretton woods-i, a dollár köré szerveződő nemzetközi pénzügyi rendszer 1971. augusztusi összeomlása,[17] valamint az 1973‒74-es olajválság mintegy két évtizedre elhalasztotta a gazdasági és monetáris unió (GMU) kialakítását. A dollárközpontú árfolyamrendszer összeomlása azonban az EGK tagjait önálló, csak egymás közötti árfolyamrendszer kialakítására késztette, ami először az úgynevezett „valutakígyót”[18] jelentette, majd 1979-től az európai monetáris rendszerkialakítását, ami egyben előkészítette hosszú távon a gazdasági és monetáris uniót. A pénzügyi válságot gazdasági válság kísérte. A kőolaj-exportáló államok 1973‒74-es drámai olajáremelése elsősorban az iparilag fejlett, de nyersanyagban szegény Nyugat-Európát sújtotta, és hosszú távú hatása az EGK gazdasági szerkezetének átalakítása lett. A recesszió, az olajválságra adott eltérő tagállami válaszok, és a szerkezetváltás azonban visszavetette az integráció lendületét, s beállt az „euroszklerózis”.

„Lapozz bele!” módban ezek az oldalak nem érhetőek el.

Kérjük, vásárolja meg a teljes elektronikus könyvet weboldalunkon.

This page is not available in preview mode.

Should you wish to access the complete text, please purchase the full version of this e-book at our webpage.

Table of Contents

Rövidítések jegyzéke

Szerkesztői előszó

A fogalmak használatáról

I. FEJEZET: Az európai integráció története

Összefoglaló

1. Az európai egység eszméje és az euro-atlanti intézmények kiépülése

2. Az Európai Közösségek

2.1. 1958–1972: A Hatok Európája

2.2. 1973–1989: Az első bővítések

3. 1990–2009: Az Európai Unió, Maastrichttól Liszabonig

3.1. A Maastrichti Szerződés és a gazdasági és monetáris unió létrejötte

3.2. Az Amszterdami Szerződés és az ehhez kapcsolódó fejlemények

3.3. A Nizzai Szerződés és az Európai Alkotmányszerződés tervezete

3.4. Az Európai Alkotmányszerződés tagállami fogadtatásától a Lisszaboni Szerződés megszületéséig

4. A Lisszaboni Szerződés szerkezete, hatása

4.1. A szerződés szerkezete

4.2. Milyen fő változásokat eredményezett a Lisszaboni Szerződés?

5. Az Európai Unió bővítési folyamata

5.1. Az EFTA-államok csatlakozása

5.2. A keleti bővítés fő állomásai

5.2.1. A csatlakozási tárgyalások előkészületei és struktúrájuk

5.2.2. A tizes csatlakozási kör kialakulása és a tárgyalások kulcskérdései

5.3. A keleti bővítés mérlege

5.4. A 2004 utáni bővítések és az EU szomszédságpolitikája

6. Globális kihívások

6.1. Európa versenyképességének dilemmái és megoldási javaslatok

6.2. Az Európai Unió összetett válsága

6.3. Az Európai integráció értékelése

II. FEJEZET: Integrációs elméletek

Összefoglaló

1. Bevezetés

2. A funkcionalizmus

3. Az euroföderalizmus

4. A neofunkcionalizmus

5. A kormányközi megközelítés

6. A rezsimelmélet

7. Az interdependencia elmélet

8. Az összehasonlító politika elméletei

8.1. Az új institucionalizmus elméletei

8.2. A többszintű kormányzás elmélete

9. A racionalisták és reflektivisták vitája – a konstruktivizmus

III. FEJEZET: Az Európai Unió felépítése

Összefoglaló

1. Bevezetés

2. Az Unió céljai

3. Az Európai Unió tagállamai

4. Az Európai Unió székhelyei

5. Az Európai Unió hivatalos nyelvei és munkanyelvei

6. Az Unió szerkezete

6.1. A korábbi pillérszerkezet átalakulása

6.2. A Közös Kül-, Biztonság- és Védelempolitika intézményei

6.3. Az intézmények közötti hatáskörmegosztás

6.4. Az Unió és a tagállamok közötti hatáskörmegosztás, az Unió külső hatáskörei

6.5. Az Unió nemzetközi jogi jogalanyisága

7. Az Unióban érvényesülő különböző együttműködési modellek

7.1. A kormányközi és a közösségi modell

7.2. A különböző modellek kölcsönhatása

7.3. A megerősített, szorosabb vagy rugalmas együttműködés, flexibilitás

7.3.1. A probléma

7.3.2. Fogalmak

7.3.3. A változó geometria első – nem a megerősített együttműködés körébe tartozó – gyakorlati példái

7.3.4. Megerősített együttműködés

7.3.5. A megerősített együttműködés első gyakorlati példái

7.3.5.1. Az egységes hatályú uniós szabadalom

7.3.5.2. Az eltérő állampolgárságú párok válására alkalmazandó jogra vonatkozó szabályozás résztvevői

7.3.5.3. Az eltérő állampolgárságú párok válása esetén alkalmazandó vagyonjogi szabályok

7.3.5.4. A pénzügyi tranzakciós adó közös rendszere

8. Az Európai Unió jogi keretrendszere

8.1. Alapítószerződések rendszere

8.2. Az uniós tagság és kilépés

9. Az Európai Unió intézményi kerete

9.1. Intézmények

9.1.1. Az Európai Parlament

9.1.2. Az Európai Tanács

9.1.3. Az Európai Unió Tanácsa

9.1.4. Az Európai Bizottság

9.1.5. Az Európai Unió Bírósága

9.1.6. Az Európai Központi Bank

9.1.7. Számvevőszék

IV. FEJEZET: Az Európai Unió céljai és alapelvei

Összefoglaló

1. Bevezetés

2. Az Unió alapelvei és értékei (EUSZ 1–3. cikkei)

3. Demokratikus elvek (EUSZ 9–12. cikkei)

3.1. Képviseleti demokrácia

3.2. A demokratikus legitimáció

3.3. A nemzeti parlamentek szerepe

3.4. Demokratikus „deficit”

4. Az alapvető jogok tiszteletben tartása
(EUSZ 2., 6. és 7. cikkei)

4.1. Az Unió alapjogi elkötelezettsége

5. A megkülönböztetés tilalma

6. Az Unió alapvető értékeit veszélyeztető helyzetek
(EUSZ 7. cikke)

7. A tagállamok lojális együttműködése (hűségklauzula)
(EUSZ 4. cikke)

8. Az intézményekre vonatkozó közös rendelkezések

8.1. Intézményi egyensúly elve
[EUSZ 13. cikk (2) bekezdése]

8.2. Átláthatóság és jó kormányzás

V. FEJEZET: Az Unió és a tagállamok közötti hatáskörmegosztás

Összefoglaló

1. Bevezetés

1.1. A hatáskörök fogalma

1.2. Vertikális hatáskörmegosztás – a szövetségi paradigma

1.3. A hatáskörök megosztása a szövetségi rendszerben

2. Az uniós hatáskörök (EUSZ 4. és 5. cikkei)

2.1. A korlátozott eseti felhatalmazottság elve

2.2. Hatáskör-alapítás az uniós jogban – kifejezett és bennefoglalt hatáskörök

2.3. Szerződésbeli jogalapok

2.3.1. A jogalap megválasztásának jelentősége

2.3.2. A jogalap megválasztásának kritériumai

2.3.3. A jogalap vitatása

3. A hatáskörök jellemzői

4. Kizárólagos, megosztott és párhuzamos hatáskörök

4.1. Kizárólagos hatáskörök [EUMSZ 2. cikk (1) bekezdés]

4.1.1. Az Unió külső hatáskörei

4.1.2. Feltételes kizárólagos hatáskör

4.2. Megosztott hatáskörök [EUMSZ 2. cikk (2) bekezdés] (előfoglalás)

4.2.1. Általában

4.2.2. Megosztott versengő hatáskörök

4.2.3. Megosztott szomszédos hatáskörök

4.3. Kiegészítő hatáskörök

4.4. Párhuzamos hatáskörök – Támogató összehangoló és kiegészítő hatáskörök [EUMSZ 2. cikk (5) bekezdés és EUMSZ 2. cikk (3) bekezdés]

4.4.1. További összehangoló hatáskör

4.4.2. További támogató és kiegészítő hatáskör

4.5. A védelempolitikai hatáskör
[EUMSZ 2. cikk (4) bekezdés]

4.6. A hatáskörök szabályozása
[EUMSZ 2. cikk (6) bekezdés]

4.7. A hatáskörökről összefoglalóan

5. A hatáskörök gyakorlásának módja és feltételei: a szubszidiaritás és az arányosság elve

5.1. A szubszidiaritás elve

5.2. Az arányosság elve

VI. FEJEZET: Az Európai Tanács

Összefoglaló

1. Az Európai Tanács létrejötte és jogi státusza

2. Az Európai Tanács tagjai, szerepköre és működése

2.1. Az Európai Tanács tagjai és elnöke

2.2. Az intézmény alapvető feladatai és eljárása

2.3. Az Európai Tanács működése

3. Az euróövezeti csúcstalálkozó intézménye és szerepe

4. Kormányközi konferenciák

VII. FEJEZET: Az Európai Unió Tanácsa

Összefoglaló

1. A Tanács fő jellemzői

2. A Tanács formációi és hatásköre

3. A tagállamok állandó képviseletei és a Tanács előkészítő szervei

3.1. A tagállamok állandó képviseletei és az állandó képviselői poszt

3.2. A Tanács előkészítő szervei

3.2.1. A COREPER kitüntetett szerepe és viszonya a többi előkészítő szervhez

3.2.2. A Tanács munkacsoportjai

4. Az Európai Unió Tanácsának elnöksége

4.1. A soros elnökség feladatai és fő jellemzői

5. A Tanács Főtitkársága

6. A tanácsi döntéshozatal

6.1. A rendes jogalkotási eljárás

6.2. A jogalkotási aktusokról való szavazás formái és sajátosságai

6.2.1. A minősített többségi szavazás

6.2.2. Az egyhangú, és az egyszerű többségi szavazás

6.3. Különleges jogalkotási eljárások

6.4. Áthidaló klauzulák és záradékok

6.5. A Tanács következtetései és állásfoglalásai

6.6. A tanácsi döntéshozatal eljárási szabályai és működési sajátosságai

7. A Tanács jogalkotási tevékenysége és a jogi aktusok végrehajtása

7.1. A Lisszaboni Szerződésbe foglalt új szabályozás alapjai

7.2. Az új komitológiai szabályrendszer

7.3. Az új rendszer értékelése

VIII. FEJEZET: Az Európai Bizottság

Összefoglaló

1. Az Európai Bizottság történeti fejlődése

1.1. Az intézmény létrejötte és működésének első szakasza (1952–1985)

1.2. Delors – Santer – Prodi (1985–2004)

1.3. A Barroso-bizottság tíz éve (2004–2014)

1.4. A Juncker-bizottság színrelépése és első időszaka (2014–2017)

2. Az Európai Bizottság jellege és felépítése

2.1. A testület elnöke és tagjai

2.2. A bizottsági apparátus belső felépítése

2.3. A Bizottság személyi állománya

3. A Bizottság működése

3.1. Politikai szint

3.2. Igazgatási szint

4. Feladatok és hatáskörök

5. A jogszabály- és politikakezdeményező funkció

6. A jogalkotó funkció

7. A végrehajtási funkció

7.1. A Tanács által delegált hatáskörökkel kapcsolatos végrehajtás

7.2. A saját hatáskörben zajló végrehajtás

7.3. A végrehajtás ellenőrzése

8. Az uniós pénzügyek kezelése

IX. FEJEZET: Az Európai Parlament

Összefoglaló

1. Történelmi háttér, a Parlament hatásköreinek bővülése

2. A Parlament székhelye, munkavégzési helyszínei és munkarendje

3. Az Európai Parlament tagjainak megválasztása

3.1. A választások európai keretrendszere

3.2. Az európai választások sokszínűsége, a nemzeti jogszabályok

3.3. Az európai választások kritikája, az EP reformjavaslatai

4. Az európai parlamenti képviselők

4.1. A képviselői funkció jellemzői

4.2. A képviselők mandátuma, mentelmi joga

4.3. A képviselők statútuma

4.4. Magatartási kódex, átláthatósági nyilvántartás, lobbizás

4.5. Megfigyelők

4.6. A nyelvi sokszínűség biztosítása

5. Parlamenti asszisztensek

6. A képviselőcsoportok (frakciók)

6.1. A képviselőcsoportok felépítése és működése

6.2. Nemzeti küldöttségek (nemzeti delegációk)

7. A Parlament tisztségviselői és politikai szervei

7.1. A Parlament tisztségviselői és vezető szervei: az elnök, az alelnökök, a quaestorok, az elnökség, az elnökök értekezlete

8. A parlamenti bizottságok, küldöttségek, munkacsoportok

8.1. Állandó bizottságok (szakbizottságok)

8.1.1. A jelentés és a jelentéstevő

8.1.2. Koordinátorok és árnyék-jelentéstevők

8.1.3. A jelentés útja a szakbizottságban

8.1.4. Háromoldalú intézményközi tárgyalások

8.2. Egyéb parlamenti bizottsági formációk

8.2.1. Ideiglenes különbizottság

8.2.2. Vizsgálóbizottság

8.3. Küldöttségek (delegációk)

8.4. Közös munkacsoportok

9. A plenáris ülés

9.1. A plenáris ülés napirendje

9.2. A plenáris viták és eljárások típusai

9.3. Ünnepélyes plenáris ülés

9.4. A képviselői hozzászólás a plenáris ülésen

9.5. Szavazás a plenáris ülésen

9.5.1. A Parlament határozatképessége, módosítások előterjesztése

9.5.2. A szavazási eljárás, az elfogadott szöveg kihirdetése

10. A Parlament hatáskörei, eljárásai, részvétele a jogalkotásban

10.1. Jogalkotási eljárások

10.1.1. Rendes jogalkotási eljárás

10.1.2. Konzultáció

10.1.3. Egyetértés

10.1.4. Jogi aktus kezdeményezése

10.2. Jelentősebb parlamenti hatáskörök

10.2.1. Az Unió saját forrásaival és a költségvetéssel kapcsolatos hatáskörök

10.2.2. Alkotmányos jellegű, illetve ratifikálási hatáskörök

10.2.3. Intézményi jellegű hatáskörök

10.2.3.1. A Parlament önigazgatási joga

10.2.3.2. Európai választójog, a Parlament összetétele, európai pártok

10.2.3.3. Ideiglenes vizsgálóbizottság felállítása

10.2.3.4. Petíciók, polgári kezdeményezés, ombudsman

10.2.4. Végrehajtó hatalom és más intézmények ellenőrzése

10.2.4.1. A Parlament és a Bizottság kapcsolata

10.2.4.2. Bizalmatlansági indítvány a Bizottsággal szemben

10.2.4.3. Parlamenti kérdések

10.2.4.4. Az Európai Tanács ülései

10.2.4.5. A közös kül- és biztonságpolitika ellenőrzése

10.2.4.6. Végrehajtási és felhatalmazáson alapuló jogi aktusok, éves általános jelentés

10.2.5. Az Európai Unió Bírósága előtti eljárások

X. FEJEZET: Az Európai Unió Bírósága

Összefoglaló

1. Bevezetés

2. Joghatósága, szerepe, felépítése

3. A Bíróság

4. A Törvényszék

5. A különös hatáskörű törvényszékek

6. A főtanácsnokok

7. A Bíróság reformja

XI. FEJEZET: Az Európai Unió egyéb szervei

Összefoglaló

1. Az Unió szerveinek általános jellemzői

2. Az Unió egyes, a fentiekben be nem mutatott intézményei és központi szervei

2.1. Az Európai Központi Bank

2.1.1. Felépítése

2.2. Az Európai Számvevőszék

2.3. Az Európai Ügyészi Hivatal

2.4. Az Európai Beruházási Bank

2.4.1. Felépítése

2.4.2. Hitelezés és garanciavállalás

3. Tanácsadó szervek

3.1. A Gazdasági és Szociális Bizottság

3.2. A Régiók Bizottsága

3.3. Az európai ombudsman és az Európai Adatvédelmi Biztos

4. Az Európai Unió ügynökségei

4.1. Az ügynökségek létrejöttének okai, az ügynökségek funkciója

4.2. Az egyes feladatok kihelyezésének korlátai, bírósági kontroll

4.3. Az ügynökségek szervezeti felépítése

XII. FEJEZET: A jogalkotási és döntéshozatali eljárások az Európai Unióban

Összefoglaló

1. Bevezetés

2. Jogalkotási javaslat

2.1. Jogalkotási javaslat joga

2.2. Európai polgári kezdeményezés

3. Rendes jogalkotási eljárás

3.1. Az együttdöntés rendes jogalkotási eljárássá válása

3.2. A rendes jogalkotási eljárásra vonatkozó szerződéses rendelkezések

3.3. A rendes jogalkotási eljárás szakaszai

3.3.1. A rendes jogalkotási eljárás – első olvasat

3.3.2. A rendes jogalkotási eljárás – második olvasat

3.3.3. A rendes jogalkotási eljárás – egyeztetés és harmadik olvasat

3.4. A rendes jogalkotási eljárás a gyakorlatban

4. Különleges jogalkotási eljárás

4.1. Egyetértési eljárás

4.2. Konzultációs eljárás

5. Felhatalmazás alapján, illetve végrehajtási hatáskörben elfogadott szabályok

5.1. A komitológiarendszer kialakulása és reformja

5.2. A felhatalmazás alapján elfogadott szabályok

5.3. Végrehajtási hatáskörben elfogadott szabályok

6. Szabályozási technikák régi és új formái

6.1. A jogharmonizáció új megközelítése

6.2. Jobb jogalkotás és önszabályozás

6.3. Nyitott koordináció

7. Kormányközi döntéshozatali eljárások

7.1. Szerződésmódosítás

7.1.1. Rendes felülvizsgálati eljárás [EUSZ 48. cikk (2)–(5) bekezdés]

7.1.2. Egyszerűsített szerződésmódosítás az unió belső politikáira vonatkozó szerződési részekkel kapcsolatban
[EUSZ 48. cikk (6) bekezdés]

7.1.3. Többségi döntéshozatalra vagy rendes jogalkotásra áttérés egyszerűsített szerződésmódosítással
[EUSZ 48. cikk (7) bekezdés]

7.2. Csatlakozás és kilépés

7.2.1. Csatlakozás az Európai Unióhoz

7.2.2. Kilépés az Európai Unióból

7.3. Szankcionáló eljárás az Unió értékeit súlyosan és tartósan megsértő tagállammal szemben
(EUSZ 7. cikk)

7.4. Megerősített együttműködés

7.4.1. A megerősített együttműködés létrehozása

7.4.2. Csatlakozás a megerősített együttműködéshez

7.4.3. Döntéshozatal a megerősített együttműködés során

7.5. Külügyi határozatokra vonatkozó eljárások

7.6. Pénzügyi válságkezelés

7.7. Kinevezések

XIII. FEJEZET: Az uniós jog jellemzői és jogforrási rendje

Összefoglaló

1. Bevezetés

2. Az uniós jog jellemzői

2.1. Az uniós jog hatálya

2.1.1. Az uniós jog területi hatálya

2.1.2. Az uniós jog személyi hatálya

2.1.3. Az uniós jog időbeli hatálya

2.1.4. Az uniós jog tárgyi hatálya – az Európai Unió hatáskörei

3. Az uniós jog forrásai

3.1. Általános megjegyzések

3.2. Jogforrási kategóriák

3.3. Az elsődleges jogforrások

3.3.1. Az alapító szerződések

3.3.2. Az általános jogelvek

3.3.2.1. Az általános jogelvek, mint az Európai Bíróság gyakorlatának eredményei

3.3.2.2. Az általános jogelvek megismerési forrásai

3.3.2.3. Az általános jogelvek szerződési jogalapja, jelentősége a Lisszaboni Szerződés után

3.3.2.4. Az általános jogelvek mibenléte

3.4. A másodlagos jogforrások

3.4.1. A rendelet

3.4.2. Az irányelv

3.4.3. A határozat

3.4.4. Az ajánlás és a vélemény, valamint az egyéb aktusok

3.4.5. Formai követelmények

3.4.6. A hierarchia kérdése

4. Az Unió nemzetközi jog szerinti szerződései

5. A korábbi harmadik pillérben elfogadott kerethatározatok

6. A Közös Kül- és Biztonságpolitika keretében elfogadható aktusok

7. Az uniós jog forrásainak jelölése és megismerési forrásai

7.1. Megjelölés

7.2. Megismerési források

XIV. FEJEZET: Az uniós jog és a tagállami jog viszonya

Összefoglaló

1. Bevezetés

2. Az uniós jog elsőbbsége

2.1. Az uniós jog elsőbbségének lehetséges megalapozásai

2.1.1. Az elsőbbség az Európai Unió Bíróságának gyakorlatában

2.1.2. A 17. számú Nyilatkozat

2.2. Az elsőbbség a nemzeti bírói fórumok gyakorlatában

2.2.1. Normatív alapok

2.2.2. A tagállami felsőbíróságok gyakorlata

2.2.2.1. Németország

2.2.2.2. Olaszország

2.2.2.3. Franciaország

2.2.2.4. Egyesült Királyság

3. Az uniós jog közvetlen hatálya

3.1. Az EUMSZ közvetlen hatálya

3.2. Az általános jogelvek és az Alapjogi Charta közvetlen hatálya

3.3. A rendeletek és határozatok közvetlen alkalmazása és hatálya

3.3.1. A rendeletek közvetlen hatálya és közvetlen alkalmazandósága

3.3.2. A határozatok közvetlen hatálya

3.4. Az irányelvek közvetlen hatálya

4. A közvetett (értelmezési) hatály

5. Az uniós jog alkalmazása a nemzeti bíróságokon

5.1. Nemzeti eljárás autonómiája és egyenértékűsége

5.2. Hatékony jogvédelem, jogorvoslat és arányosság

5.3. Az állam kártérítési felelőssége

5.3.1. Az elv megalapozása

5.3.2. A tagállam kártérítési felelősségének feltételei

6. Az uniós jog végrehajtása

6.1. A közvetlen uniós végrehajtás

6.2. Tagállami végrehajtás

6.3. Igazgatási hálózatok

XV. FEJEZET: Az előzetes döntéshozatali eljárás

Összefoglaló

1. Bevezetés

2. Az EUMSZ 267. cikke

3. Az előzetes döntéshozatali eljárás szerepe az Unió alkotmányos struktúrájában

4. Kérdés megléte és jellege

5. A kérdést utaló bíróság vagy törvényszék

6. Kérdés utalása – a nemzeti bíróság mérlegelési joga

7. Kérdés utalása – kötelezettség

8. Kivételek az utalási kötelezettség alól

9. A Bíróság rendelkezési joga az elébe utalt kérdések felett

10. Sürgősségi előzetes döntéshozatali eljárások

11. Az előzetes döntés hatálya

12. A nemzeti bíróságok és az európai bíróságok kapcsolatának alakulása az előzetes döntéshozatali eljárás keretében

XVI. FEJEZET: Az Európai Unió Bírósága előtt közvetlenül indítható eljárások

Összefoglaló

1. Bevezetés

2. Kötelezettségszegési eljárások

2.1. Alapvetés (EUMSZ 258–260. cikk)

2.2. A 258. cikk alapján induló kötelezettségszegési eljárás: az érintett kötelezettségek köre, tudomásszerzés és az alperes

2.3. EU Pilot eljárás

2.4. Informális, adminisztratív szakasz

2.5. Formális, bírósági szakasz

2.6. A jogsértés megállapításának következményei

2.7. Az EUMSZ 260. cikke szerinti átalányösszeg és kényszerítő bírság

2.8. A kötelezettségszegési eljárások összefoglalása

3. Uniós jogszabályok bírói felülvizsgálata

3.1. Semmisségi eljárás (EUMSZ 263. cikk)

3.1.1. Megtámadható aktusok köre

3.1.2. Privilegizált kérelmezők

3.1.3. Nem privilegizált kérelmezők

3.1.3.1. A közvetlen érintettség

3.1.3.2. A határozatot másnak címezték, de a kérelmező személyesen érintett

3.1.3.3. A Plaumann-teszt felülvizsgálatára tett kísérletek

3.1.3.4. Végrehajtási intézkedést nem tartalmazó rendeleti jellegű jogi aktusok

3.1.4. Uniós jogszabályok jogszerűségének közvetett vitatása (EUMSZ 267. cikk)

3.1.5. A jogellenesség és érvénytelenség jogkövetkezményei

3.2. Intézkedés elmulasztása (EUMSZ 265. cikk)

3.2.1. A kérelmezők köre

3.2.2. Megtámadható aktusok köre

3.2.3. A mulasztási eljárás következménye

3.3. Jogellenességre hivatkozás (EUMSZ 277. cikk)

3.3.1. A kérelmezők köre és más eljárási kérdések

3.3.2. A jogellenesség következményei

3.4. A bírói felülvizsgálat alapjai

3.5. Összegzés

4. Az Európai Unió kártérítési felelőssége

4.1. Az EUMSZ 340. cikke szerinti kártérítési felelőssége, alapvetés

4.2. Mérlegelési jogkörben hozott intézkedések

4.3. Nem mérlegelési jogkörben hozott intézkedések

4.4. Uniós tisztségviselők okozta kár

4.5. Uniós jogszabályok

4.6. Ok-okozat és kártérítés

4.7. Tagállamok és uniós intézmények együttes felelőssége

4.8. Összefoglalás

5. Az Európai Unió Bírósága előtt indítható egyéb eljárások

5.1. Vélemény

5.2. Uniós alkalmazottakkal kapcsolatos eljárások

5.3. Eljárás választottbírósági kikötés vagy a tagállamok külön megállapodása alapján

5.4. Az Európai Központi Bank és a nemzeti központi bankokkal kapcsolatos eljárások

5.5. Eljárás szellemi tulajdonjogokkal kapcsolatos vitákban

5.6. Eljárás a tagállamok nemzetközi szerződéseiben kikötött joghatóság alapján

5.7. Eljárás választottbírósági kikötés vagy a tagállamok külön megállapodása alapján

6. Az Európai Unió Bíróságának eljárása

6.1. Az eljárás nyelve

6.2. Előzetes döntéshozatali eljárás

6.3. Közvetlen kereset

6.4. Határozathozatal

6.5. Fellebbezés

6.6. Az eljárás költségei

XVII. FEJEZET: Alapjogvédelem az Európai Unióban

Összefoglaló

1. Bevezetés, történet, trendek

2. Az alapjogok kialakulása az Európai Unió Bíróságának gyakorlatában

2.1. Az általános jogelvek mint az uniós jog forrása és az alapjogvédelem kerete

2.2. Az Uniós alapjogvédelem és a tagállamok alkotmányos hagyományai

2.3. Az Uniós alapjogvédelem és a tagállamok alkotmányos hagyományai

3. Az alapvető jogok az alapító szerződésekben

4. Az EU Alapjogi Chartája

4.1. A Charta által biztosított jogok

4.2. Alapjog-korlátozási mércék

4.3. Az uniós alapjogok alkalmazási köre

4.3 1. Az uniós alapjogok felhívása uniós aktusokkal szemben

4.3.2. Az uniós alapjogok felhívása tagállami aktusokkal szemben

4.3.3. Az uniós alapjogok és uniós alapszabadságok

4.3.4. Az uniós alapjogok horizontális hatálya

5. Az uniós alapjogvédelem és az Emberi Jogok Európai Egyezménye

6. Az EU csatlakozása az Emberi Jogok Európai Egyezményéhez

XVIII. FEJEZET: Az Európai Unió költségvetése

Összefoglaló

1. Az Európai Unió költségvetésének elvei

1.1. Az egységesség és teljesség elve

1.2. Az évenkéntiség elve

1.3. A költségvetési egyensúly elve

1.4. Az elszámolási egység elve

1.5. A globális fedezet elve

1.6. A specifikáció elve

1.7. A hatékony és eredményes pénzgazdálkodás elve

1.8. Az átláthatóság elve

2. A költségvetés bevételei

2.1. A költségvetési bevételek természete – a saját források létrejötte

2.2. A költségvetés egyes bevételei

2.2.1. A hagyományos saját források: a vámbevételek és a cukor-hozzájárulás

2.2.2. Az áfa alapú forrás

2.2.3. A GNI-alapú forrás

2.2.4. Az egyéb bevételek

3. A költségvetés kiadási oldala

3.1. A többéves pénzügyi keret lényege

3.2. A költségvetés kiadási szerkezete

4. A költségvetés fejlődési szakaszai

4.1. A fejlődési szakaszok

4.2. A meghatározó fordulópont: az Agenda 2000 vitája

5. A Lisszaboni Szerződés által bevezetett új feltételek

5.1. Az éves költségvetés elfogadásának rendje

5.2 A többéves pénzügyi keret elfogadása

6. A 2014–2020-as pénzügyi keret

6.1. A 2014–2020-as pénzügyi keretről folytatott vita

6.2. A 2014–2020-as pénzügyi keret rendelete

6.3. A 2014–2020-as keret félidős felülvizsgálata

7. A Brexit lehetséges hatásai az uniós költségvetésre

8. Az Unió pénzügyeinek jövője

XIX. FEJEZET: A gazdasági és monetáris unió intézményrendszere és fejlődési perspektívái

Összefoglaló

1. Fogalmi keretek

2. Gazdaságpolitikai koordináció szükségszerűsége és formái a GMU-ban

3. Közös pénz és monetáris politika

3.1. A kezdetektől az euró bevezetéséig

3.2. Monetáris politikai döntéshozatal az Unióban

3.3. Az uniós monetáris politika intézményrendszere

4. Költségvetési politika

4.1. A költségvetési politikák összehangolása – a Stabilitási és Növekedési Paktum

4.2. A költségvetési politikákkal kapcsolatos döntéshozatal

5. Strukturális politikák összehangolása 2010 előtt

6. A GMU hiányosságából eredő nehézségek és az ezek kezelését célzó lépések

7. A gazdasági kormányzás reformja – a gazdaságpolitikai koordináció újításai 2010 után

7.1. A költségvetési koordináció reformja (a „hatos” és a „kettes” csomag)

7.2. A makroegyensúlytalansági eljárás

7.3. Az európai szemeszter

7.4. Az Európa 2020 stratégia félidei mérlege

8. A gazdasági és monetáris unió perspektívái

XX. FEJEZET: Az Európai Unió külkapcsolati rendszere

Összefoglaló

1. Értékek, elvek és célok az Európai Unió külkapcsolati rendszerében a Lisszaboni Szerződés tükrében

2. Az Európai Unió jogalanyisága, külső hatáskörei, eljárásrendje, döntéshozatali mechanizmusa

2.1. Nemzetközi jogalanyiság

2.2. Uniós hatáskörök, döntések

2.2.1. Közös Kereskedelempolitika

2.2.2. Fejlesztéspolitika és humanitárius segély

2.2.3. Uniós költségvetés

2.3. Kormányközi hatáskörök

3. Az uniós külkapcsolati rendszer szereplői

3.1. Az Európai Tanács

3.2. Az Európai Unió Tanácsa

3.3. Az Európai Bizottság

3.4. Az Unió külügyi és biztonságpolitikai főképviselője/bizottsági alelnök

3.4.1. Az Európai Külügyi Szolgálat

3.5. Az Európai Parlament

4. Az uniós külkapcsolati rendszer eszközei

4.1. Gazdasági eszközök

4.1.1 Nemzetközi megállapodások

4.1.2. Uniós szankciók

4.2. Diplomáciai eszközök

4.3. Katonai eszközök

5. Az Európai Unió és a nemzetközi szervezetek

5.1. Az Unió státusza a nemzetközi szervezetekben

5.2. Az Unió képviselete a nemzetközi szervezetekben és globális fórumokon

5.2.1. Az EU az ENSZ-ben

5.2.2. Az EU a Nemzetközi Pénzügyi Szervezetekben

5.2.3. Az EU a globális fórumokon (a Gx-rendszer: G-7, G-8, G-20)

XXI. FEJEZET: Az Európai Unió és Magyarország

Összefoglaló

1. Bevezetés

2. A csatlakozás alkotmányos és nemzetközi jogi előfeltételei

2.1. Az uniós csatlakozás sajátosságai

2.2. Az európai egység mint az Alaptörvényben foglalt államcél

2.3. A csatlakozás Alaptörvényben foglalt alaki feltétele

2.4. A csatlakozás Alaptörvényből következő anyagi feltételei

2.4.1. Hatáskör-átruházás az Európa-klauzulában

2.4.2. A hatáskör-átruházás Alaptörvényből eredő korlátai

2.5. A csatlakozás feltételei az Európai Unió jogában

2.6. A Csatlakozási Szerződés

2.6.1. A Csatlakozási Szerződés szerkezete

2.6.2. A derogációk és azok magyar vonatkozásai

3. Magyarország az Európai Unió intézményeiben

3.1. A kormányzati álláspont kialakítása és egyeztetése Magyarországon

3.1.1. Röviden az előzményekről

3.1.2. Az európai ügyek magyarországi koordinációjának intézményi keretei

3.1.3. Az európai ügyek koordinációjának tárcaközi mechanizmusa és döntési szintjei

4. A magyar Országgyűlés szerepe uniós ügyekben

4.1. A tagállami parlamentek szerepe általában

4.2. A Kormány és az Országgyűlés az európai uniós ügyekben történő együttműködésének hazai szabályai

4.2.1. A Kormány parlamenti ellenőrzése: az egyeztetési eljárás

4.3. Szubszidiaritás és arányosság vizsgálata

4.4. Az Országgyűlés egyéb ellenőrzési jogosítványai

4.5. Európai parlamenti választások Magyarországon

5. A magyar jog és az uniós jog kapcsolata

5.1. Jogharmonizáció

5.1.1. Jogharmonizáció az Európai Unióhoz történő csatlakozás előtt

5.1.2. Jogharmonizáció az Európai Unióhoz történő csatlakozás után

6. Az Európai Unió Bírósága és Magyarország

6.1. Magyarország az Európai Unió Bírósága előtti eljárásokban

6.1.1. Magyarország ellen indított kötelezettségszegési eljárások

6.2. Az előzetes döntéshozatali eljárás hazai szabályai

6.2.1. A magyar szabályozás főbb elemei

6.2.2. Az előzetes döntéshozatali eljárásra vonatkozó rendelkezések a polgári eljárásjogban

6.2.3. Az előzetes döntéshozatali eljárásra vonatkozó rendelkezések a büntető eljárásjogban

6.2.4. Az előzetes döntéshozatali eljárás hazai gyakorlata és statisztikái

Tárgymutató