Cserny Ákos / Péteri Attila

Választójogi
és népszavazási
kommentárok

Wolters Kluwer • Budapest, 2017

Kiadja a

Wolters Kluwer Kft.

Budapest, 2017

1117 Budapest, Prielle Kornélia u. 21–35.

Telefon: +36 (1) 464-5656

Fax: +36 (1) 464-5657

e-mail: info-hu@wolterskluwer.com

www.wolterskluwer.hu

Felelős vezető: Tóth Gábor, a Wolters Kluwer Kft. ügyvezetője

Kiadásért felelős: Gócza Éva

A kiadványok szerkesztéséért felelős: dr. Rajházi Mónika

Felelős szerkesztő: dr. Klemencsics Andrea

Műszaki szerkesztés: Wolters Kluwer Kft.

Grafikai tervezés: Wolters Kluwer Kft.

Nyomdai előkészítés: KorrInfo Kft.

ISBN 978 963 295 699 2

Termékkód: YEB1732

Kiadványaink megtekinthetők és megvásárolhatók szakkönyvesboltunkban a Kiadó címén, továbbá a shop.wolterskluwer.hu portálon.

Minden jog fenntartva, beleértve a sokszorosítás és a mű bővített, illetve rövidített változatának kiadási jogát is.

A Kiadó írásbeli hozzájárulása nélkül sem a teljes mű, sem annak bármely része semmiféle formában (fotokópia,

mikrofilm vagy más hordozó) nem sok szorosítható.

Szerzők:

dr. Cserny Ákos

dr. Péteri Attila

A szerzők a 2014. január 15-én lezárt „Választójogi Kommentárok” című eredeti művet az azóta bekövetkezett változások alapján átdolgozták, és kiegészítették a népszavazás kezdeményezéséről, az európai polgári kezdeményezésről, valamint a népszavazási eljárásról szóló 2013. évi CCXXXVIII. törvényhez fűzött kommentárral.

Lektor:

dr. Pálffy Ilona

Kézirat lezárva:

2017. november 30.

Második, átdolgozott és kiegészített kiadás

© dr. Berta Zsolt, dr. Cserny Ákos, dr. Péteri Attila, dr. Sári Miklós, Szablics János, Budapest, 2017

© Wolters Kluwer Kft., Budapest, 2014, 2017

RÖVIDÍTÉSEK JEGYZÉKE

Abtv.

az Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény

Btk.

a Büntető Törvénykönyvről szóló 2012. évi C. törvény

EBESZ

Európai Biztonsági és Együttműködési Szervezet

ENSZ

Egyesült Nemzetek Szervezete

EPvjt.

az Európai Parlament tagjainak választásáról szóló 2003. évi CXIII. törvény

HVB

helyi választási bizottság

HVI

helyi választási iroda

IFES

International Foundation for Electoral Systems

Infotv.

az információs önrendelkezési jogról és az információszabadságról szóló 2011. évi CXII. törvény

Mötv.

Magyarország helyi önkormányzatairól szóló 2011. évi CLXXXIX. törvény

Mttv.

médiaszolgáltatásokról és a tömegkommunikációról szóló 2010. évi CLXXXV. törvény

Nektv.

a nemzetiségek jogairól szóló 2011. évi CLXXIX. törvény

Nemzetközi IDEA  

International Institute for Democracy and Electoral Assistance

Nsztv.

a népszavazás kezdeményezéséről, az európai polgári kezdeményezésről, valamint a népszavazási eljárásról szóló 2013. évi CCXXXVIII. törvény

NVB

Nemzeti Választási Bizottság

NVI

Nemzeti Választási Iroda

Nyilatkozat

A nemzetközi választási megfigyelés alapelveiről és a nemzetközi választási megfigyelők Magatartási Kódexéről szóló Nyilatkozat

OECD

Gazdasági Együttműködési és Fejlesztési Szervezet (Organisation for Economic Co-operation and Development)

OSCE/ODIHR

a Demokratikus Intézmények és Emberi Jogok Hivatala (Office for Democratic Institutions and Human Rights)

Övjt.

a helyi önkormányzati képviselők és polgármesterek választásáról szóló 2010. évi L. törvény

Ötv.

helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXVI. törvény

1952-es Pp.

a polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény

Pp.

2016. évi CXXX. törvény

Ptv.

a pártok működéséről és gazdálkodásáról szóló 1989. évi XXXIII. törvény

TVB

területi választási bizottság

TVI

területi választási iroda

UNESCO

Egyesült Nemzetek Nevelésügyi, Tudományos és Kulturális Szervezete (United Nations Educational, Scientific and Cultural Organization)

1997-es Ve.

a választási eljárásról szóló 1997. évi C. törvény

Ve.

a választási eljárásról szóló 2013. évi XXXVI. törvény

Vjt.

az országgyűlési képviselők választásáról szóló 2011. évi CCIII. törvény

KOMMENTÁR AZ ORSZÁGGYŰLÉSI KÉPVISELŐK VÁLASZTÁSÁRÓL SZÓLÓ 2011. ÉVI CCIII. TÖRVÉNYHEZ

BEVEZETÉS

A választójogot Magyarország Alaptörvénye XXIII. cikkének (1) bekezdése alapvető állampolgári alapjogként szabályozza, míg a választási alapelveket a 2. cikk (1) bekezdésében rögzíti. Mindezeket meghaladóan az Alaptörvény egyéb rendelkezéseket nem tartalmaz a választójog vonatkozásában, következésképpen az Országgyűlés feladata, hogy a választásokkal kapcsolatos anyagi és eljárási szabályanyagot megalkossa. Az Országgyűlés e döntési szabadságát csak az Alaptörvény keretei között gyakorolhatja, úgy köteles e rendelkezéseket meghozni, hogy azok az Alaptörvénnyel ne ütközzenek, az abban foglalt alapvető jogot alkotmányellenes módon ne korlátozzanak. A törvényhozó e kötelezettségének eleget téve az országgyűlési képviselőválasztás anyagi jogi szabályait az országgyűlési képviselők választásáról szóló 2011. évi CCIII. törvényben (a továbbiakban: Vjt.) rendezte.

Az Országgyűlés

– alapozva Magyarország népképviseleten alapuló törvényhozási hagyományaira;

– garantálva, hogy hazánkban a közhatalom forrása a nép, amely hatalmát elsősorban választott képviselői útján, a választók akaratának szabad kifejezését biztosító választáson gyakorolja;

– biztosítva a választópolgárok jogát az általános és egyenlő választójoghoz, továbbá a közvetlen és titkos szavazáshoz;

– tekintettel arra, hogy a pártok közreműködnek a nép akaratának kialakításában és kinyilvánításában;

– elismerve, hogy a Magyarországon élő nemzetiségek államalkotó tényezők, és Alaptörvényben biztosított joguk az Országgyűlés munkájában való részvétel;

– garantálva továbbá, hogy a határainkon kívül élő magyar állampolgárok a politikai közösség részesei;

az Alaptörvény végrehajtására, az Alaptörvény XXIII. cikk (1), (4) és (6) bekezdése és 2. cikk (1) és (2) bekezdése alapján, a magyar országgyűlési képviselők választásának anyagi jogi szabályairól a következő törvényt alkotja.

1. A választási alapelvek

A választási rendszer demokratizmusának egyik fokmérője, hogy az Alkotmány és alkotmányos jogszabályok deklarálják-e az alábbi, úgynevezett választási alapelveket és megteremtik-e ezek érvényesülésének jogi és szervezeti biztosítékait. (Az alapelvek levezethetők az ENSZ keretében, 1966-ban elfogadott Polgári és Politikai Jogok Nemzetközi Egyezségokmánya 25. cikkéből is.) Az Alaptörvény 2. cikk (1) bekezdése öt választási alapelvet határoz meg, melyekre a Vjt. a preambulumában is hivatkozik. Ezek a választójog általánossága és egyenlősége, a szavazás közvetlensége és titkossága, valamint a szabad választás alapelve.

2. A választójog általánossága

a) Az alapelv értelmében minden nagykorú magyar állampolgárt – az Alaptörvény XXIII. cikk (4) és (6) bekezdésében meghatározott kivételektől eltekintve – megillet a választójog az országgyűlési képviselőválasztáson.

Az Alkotmánybíróság 6/1991. (II. 28.) AB határozatában megfogalmazott álláspontja szerint – mivel különösen fontos állampolgári jogról van szó – csak igen jelentős elvi indokból korlátozható az általánosság alapelve. Ennélfogva sem kényelmi szempontok, sem áthidalható technikai nehézségekre való hivatkozás, sem pedig a választási eredmény, minél rövidebb idő alatt történő nyilvánosságra hozatalára irányuló célkitűzés nem szolgálhat alapul a korlátozáshoz.

A korlátozásnak – az előbbieken túl – természetesen összeegyeztethetőnek kell lennie az Alaptörvény rendelkezéseivel is. Ennek megfelelősen határozza meg Magyarország Alaptörvénye XXIII. cikk (1) és (6) bekezdésében azokat a feltételeket, melyek teljesülése esetén gyakorolható a választójog. Ezek pedig: a politikai közösséghez való tartozás (magyar állampolgárság), meghatározott életkor elérése (nagykorúság), továbbá az a tény, hogy az illető személyt a bíróság a választójog gyakorlásából ne zárja ki.

b) A nagykorúság meglétének követelménye pozitív feltétel. A magyar állampolgárok a nagykorúság elérését követően az országgyűlési képviselők, az Európai Parlament tagjai, valamint a helyi önkormányzati képviselők és polgármesterek választásán is aktív és passzív választójoggal rendelkeznek.

A nagykorúság fogalmát a Polgári Törvénykönyvről szóló 2013. évi V. törvény 2:10. §a bontja ki. Eszerint nagykorú az a személy, aki betöltötte 18. életévét, továbbá az a 18. életévét még be nem töltött kiskorú, aki gyámhatósági engedéllyel házasságot kötött, kivéve, ha a házasságot a bíróság a cselekvőképesség hiánya vagy szükséges gyámhatósági engedély hiánya miatt érvénytelenítette. Egyéb, bíróság által érvényesített érvénytelenségi ok vagy a házasság felbomlása esetén a nagykorúság és annak választójogi következményei megmaradnak.

c) Fontos megjegyezni, hogy az Alaptörvény a korábbi gyakorlattól eltérően nem támasztja a magyarországi lakóhelyet feltételként az országgyűlési választásokon való aktív és passzív választójog gyakorlásához, melynek következtében a magyarországi lakóhellyel nem rendelkező, de magyar állampolgársággal bíró személyek is választók és választhatók. (Hozzátesszük, hogy a legtöbb európai ország már régóta a lakóhelyre való tekintet nélkül garantálja állampolgárainak a parlamenti választójogot.)

A választópolgárok azonos alapon történő joggyakorlását, így az általánosság alapelvének érvényesülését szolgálják a választási eljárásról szóló 2013. évi XXXVI. törvényben (a továbbiakban: Ve.) alkalmazott egyes jogintézmények, így például az átjelentkezés, a külképviseleti szavazás, a levélszavazás, illetve a mozgóurnával történő szavazás lehetőségének biztosítása, továbbá a fogyatékossággal élők szavazásának könnyítését biztosító megoldások is.

3. A választójog egyenlősége

Az egyenlő választójog követelménye speciális szabály az általános jogegyenlőségi rendelkezésekhez képest. Az Alaptörvény a XV. cikk (2) bekezdésében rögzíti ugyanis, hogy Magyarország az alapvető jogokat mindenkinek bármely megkülönböztetés – így faj, szín, nem, fogyatékosság, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel – nélkül biztosítja. Természetesen a diszkrimináció tilalma a választójog területén is alapkövetelmény, de ez csak abban az esetben mérhető, ha azonos jogalanyi körre vonatkoztatjuk. A diszkrimináció tilalmába ütközik az azonos jogalanyi körhöz tartozó személyek indokolatlan és alaptörvény-ellenes módon történő megkülönböztetése. [22/2005. (VI. 17.) AB határozat.] Ellenben fel sem merül az alaptörvény-ellenesség kérdése akkor, ha különböző alanyi körre vonatkozóan, eltérő szabályokat rögzít a jogalkotó.

Az egyenlőség alapelvének két oldala van: egyrészt a szavazatok egyenértékűsége, másrészt a szavazatok közel azonos súlya. Az előbbi formai, a második tartalmi oldalról ragadja meg a szavazójog egyenlőségének alapelvét, de komoly gyakorlati jelentősége van annak, hogy kinek hány szavazata van, és egy választókerületben hány választópolgár szavazhat. A tartalmi egyenértékűségre a választókerületeknél, míg a formai szempontokra a szavazásnál térünk ki.

A választójog egyenlősége nemcsak a választópolgárok oldalán megjelenő követelmény, hanem a jelöltek közötti esélyegyenlőséget is magában foglalja. A választási eljárásban mind a választási szerveknek, mind az egyéb szereplőknek (például média, sajtó) biztosítaniuk kell ezen alapelv érvényesülését.

4. A szavazás közvetlensége

Az alapelvből következik, hogy a magyar választópolgárok közvetlenül adják le voksukat, személy vagy testület közbeiktatása, illetőleg áttételes megoldás nélkül, mind az országgyűlési egyéni választókerületek képviselőjelöltjeire, mind pedig az országos listákra. E gyakorlattal szemben a közvetett szavazásra példa az Amerikai Egyesült Államok elnökválasztási gyakorlata, ahol az elnököt a polgárok közvetve, elektorok útján választják. Ugyancsak közvetett választásról beszélhetünk Németországban és Ausztriában, ahol a különböző tartományi parlamentek közvetlenül választott képviselői delegálják a szövetségi parlament tagjainak egy részét.

Nem jelenti a közvetlenség alapelvének sérelmét sem az a tény, hogy a választások során a választópolgárok a pártok, illetőleg a jelölő szervezetek által összeállított listára szavaznak, és szavazatukkal nem befolyásolhatják a jelöltek listán belüli sorrendjét, sem pedig a töredékszavazatok rendszere.

5. A szavazás titkossága

A szavazás titkosságának alapelve – mint a választások tisztaságának egyik legfőbb biztosítéka – azt jelenti, hogy a választópolgár által leadott szavazat tartalma semmilyen körülmények között nem kerülhet nyilvánosságra. Ennek garanciája egyfelől az, hogy meg kell teremteni a lehetőséget a választópolgárok számára a titkos – más személy által nem megismerhető – szavazásra, másrészt olyan technikai és eljárási rendszert kell kialakítani, amely nem teszi lehetővé annak megállapítását, hogy a választópolgár milyen tartalmú szavazatot adott le.

A szavazás titkossága a választásokkal szemben támasztott feltétlen érvényesülést kívánó követelmény, azaz korlátozása nem fogadható el. A titkosság követelményének természetesen a szavazás minden formájánál érvényesülnie kell, olyan törvényi biztosítékok mellett, mint például a szavazófülke, lepecsételt urna vagy a szavazóhelyiségben tartózkodók körének szabályozása. A hagyományos, szavazóhelyiségben személyesen történő szavazás esetében azonban lényegesen könnyebb az alapelv biztosítása, szemben a választás egyéb módokon (levélben, mozgóurnával) történő gyakorlásánál. A választási szervek feladata az, hogy a jogszabályoknak megfelelően, a titkosság biztosításának követelményét szem előtt tartva alakítsák ki a szavazóhelyiséget, és garantálják a választópolgárok befolyásolástól mentes joggyakorlását.

6. A szabad választás alapelve

Az Alaptörvény a demokratikus választások egyik legfontosabb alapelvével egészítette ki az Alkotmányban még csak négy elemből álló választási alapelvek körét. Míg a többi alapelv érvényesítését az állam konkrét jogszabályi rendelkezések megalkotásával biztosítja, addig a választók akaratának szabad kifejezését biztosító választások garanciáját nemcsak a fair választási szabályozás, hanem – a választási szabályozáson túlmutató módon – a jelöltek, pártok, választópolgárok alkotmányos jogainak széles körű érvényesülése adja. Ide tartozik például az egyesülési jog, a gyülekezési jog, a véleménynyilvánítás szabadsága, a sajtó és a média szabadsága és sokszínűsége, a diszkrimináció tilalma vagy a hatékony jogorvoslathoz való jog.

7. A nemzetiségek parlamenti képviselete

a) A nemzeti és etnikai kisebbségek országgyűlési képviseletének Alkotmányból fakadó szükségességét az Alkotmánybíróság az 1990-es években két döntésében is rögzítette. A 35/1992. (VI. 10.) AB határozatban megállapította, hogy az Országgyűlés jogalkotói feladatát elmulasztva alkotmányellenes helyzetet idézett elő, amikor nem szabályozta a nemzeti és etnikai kisebbségek parlamenti képviseletét. Az Alkotmánybíróság felhívta az Országgyűlést, hogy ezen elmulasztott törvényalkotási kötelezettségének 1992. december 1-ig tegyen eleget. A Testület rögzítette továbbá, hogy a képviselet szükséges előfeltétele annak, hogy a nemzeti és etnikai kisebbségek államalkotó tényezői szerepüket betölthessék, azonban a nemzeti és etnikai kisebbségek általános képviseletének törvényi biztosítása addig, és azt követően még hosszú ideig nem történt meg az Alkotmány rendelkezéseinek megfelelő mértékben és módon. [Lásd erről még a 24/1994. (V. 6.) AB végzést.]

A nemzeti és etnikai kisebbségek parlamenti képviseletének megteremtése az egyik legrégebben fennálló alkotmányos mulasztása volt tehát az Országgyűlésnek, holott a nemzetiségek államalkotó tényező voltának megfogalmazása már az Alkotmány 1989. évi módosítása során megtörtént. Az Alaptörvény ugyanakkor ma már nemcsak a nemzetiségek államalkotó szerepét ismeri el, hanem jogukat is az Országgyűlés munkájában való részvételre. [Alaptörvény 2. cikk (2) bekezdés.]

b) A kisebbségek esélyegyenlősége biztosításának eszközeként több nemzetközi dokumentum említi a pozitív diszkriminációs intézkedések lehetőségét. Ilyen például a Faji diszkrimináció valamennyi formájának megszüntetéséről szóló ENSZ egyezmény, a Nemzeti kisebbségek védelméről szóló európai keretegyezmény, a nemzeti, etnikai, vallási vagy nyelvi kisebbségek jogairól szóló ENSZ-deklaráció, az EBESZ Koppenhágai dokumentuma, vagy az Európa Tanács Parlamenti Közgyűléseinek egyes ajánlásai.

Az Európa Tanács Nemzeti kisebbségek védelméről szóló, Strasbourgban, 1995. február 1-jén kelt keretegyezménye alapján Magyarország, mint szerződő ország kötelezettséget vállal arra, hogy megteremti a nemzeti kisebbségekhez tartozó személyek számára azokat a feltételeket, amelyek a kulturális, a társadalmi és a gazdasági életben, valamint a közügyekben – különösképpen az őket érintőkben – való részvételhez szükségesek.

8. A határon túli állampolgárok választójoga

a) Az ország határain túl élő állampolgárok választójogának biztosítása tekintetében Magyarország az utolsók között volt Európában. Az Alaptörvény ígéretet tesz preambulumában arra, hogy hazánk megőrzi az elmúlt évszázad viharaiban részekre szakadt nemzetünk szellemi és lelki egységét. Az Alapvetés D) cikke rögzíti, hogy „Magyarország az egységes magyar nemzet összetartozását szem előtt tartva felelősséget visel a határainkon kívül élő magyarok sorsáért, elősegíti közösségeik fennmaradását és fejlődését, támogatja magyarságuk megőrzésére irányuló törekvéseiket, egyéni és közösségi jogaik érvényesítését, közösségi önkormányzataik létrehozását, szülőföldön való boldogulásukat, valamint előmozdítja együttműködésüket egymással és Magyarországgal”. A XXIII. cikk (1) bekezdése pedig kimondja azt is, hogy „Minden nagykorú magyar állampolgárnak joga van ahhoz, hogy az országgyűlési képviselők, a helyi önkormányzati képviselők és polgármesterek, valamint az európai parlamenti képviselők választásán választó és választható legyen”. Ez utóbbi alaptörvényi rendelkezés tehát jelentős változást jelent, hiszen a korábbi Alkotmány a választásra jogosult magyar állampolgárok körét még az államterületen lakóhellyel rendelkezőkre szűkítette.

b) Az Alaptörvény értelmében a magyarországi lakóhely nem feltétele a továbbiakban a választójog gyakorlásának az országgyűlési képviselőválasztás és az országos népszavazás során. Az Alaptörvény XXIII. cikk (4) bekezdése ugyan lehetővé teszi, hogy sarkalatos törvény a választójogot vagy annak teljességét magyarországi lakóhelyhez kösse, azonban a Parlament ezzel a felhatalmazással az országgyűlési választások tekintetében csak az országgyűlési képviselők 2014. évi általános választásának kitűzéséig élt teljes terjedelemben [Vjt. 24. § (3) bekezdés], míg ezt követően a külhoni választópolgárok tekintetében a szavazás jogát a pártlistás szavazásra korlátozta. Mindezzel a hazai szabályozás is reagált – a nemzetközi trendekkel összefüggésben – a választások egyfajta „nemzetköziesedésének” folyamatára.

Kapcsolódó joggyakorlat

22/2005. (VI. 17.) AB határozat Az egyenlő választójog alapelvéből következő alkotmányos követelmény, hogy az egyéni választókerületekben a választásra jogosultak száma a lehető legkisebb mértékben térjen el egymástól.

35/1992. (VI. 10.) AB határozat Az Országgyűlés alkotmányos mulasztását rögzíti a kisebbségek parlamenti képviselete tárgyában.

6/1991. (II. 28.) AB határozat A választójog általánosságának és egyenlőségének korlátozása csak igen jelentős elvi indokból fogadható el és egyeztethető össze az Alkotmánnyal.

2/1990. (II. 18.) AB határozat A titkosság követelményének nem lehet olyan kiterjesztő értelmezést tulajdonítani, hogy a titkosság nem csupán a szavazásra, hanem a választással kapcsolatos valamennyi eljárásra irányadó.

Kúria Kvk.III.37.981/2016/3. Nem tekinthető tartózkodásra is alkalmas szavazófülkének egy asztalra kitett háromoldalú papírral elhatárolt szerkezetet. A helyi választási iroda ezért megsértette a Ve. 167. § (2) bekezdését, amikor nem biztosított legalább két – a törvényi rendelkezéseknek megfelelő – szavazófülkét a választás titkossága érdekében.

Kúria Kvk.II.37.967/2016/2. Önmagában nem sérti a választás, a szavazás titkosságát, ha a választópolgár a szavazólapról a szavazófülkében fényképfelvételt készít, tekintve, hogy az adott szavazat konkrét választópolgárhoz kötésére önmagában nem alkalmas.

Kúria Kvk.VI.37.942/2016/2. A rendeltetésszerű joggyakorlás választójogi alapelvébe ütközik az a magatartás, mely az országos népszavazás szavazólapjának lefényképezésére és az erre a célra létrehozott applikáción keresztül történő közzétételére hívja fel a választópolgárokat.

Kapcsolódó jogi szabályozás

Alaptörvény D) cikk, XV., XXIII. cikk, 2. cikk

Ve.

2013. évi V. törvény a Polgári Törvénykönyvről 2:10. §

2011. évi CLXXIX. törvény a nemzetiségek jogairól

1. ÉRTELMEZŐ RENDELKEZÉSEK

1. § E törvény alkalmazásában:

lakóhely: a polgárok személyi adatainak és lakcímének nyilvántartásáról szóló törvény szerinti lakóhely, lakóhellyel nem rendelkező állampolgár esetében a tartózkodási hely.

párt: a pártok működéséről és gazdálkodásáról szóló törvény alapján létrehozott és nyilvántartásba vett szervezet.

Értelmező rendelkezések

A lakóhely fogalmánál a Vjt. átveszi a polgárok személyi adatainak és lakcímének nyilvántartásról szóló 1992. évi LXVI. törvény meghatározását. [5. § (2) és (3) bekezdés.] E meghatározással szükségszerűen a Ve. is összhangban áll. Utóbbi szerint a „magyarországi lakcím: a bejelentett magyarországi lakóhely címe; a sem magyarországi, sem külföldi bejelentett lakóhellyel nem rendelkező személy esetében a bejelentett magyarországi tartózkodási hely címe”. (Ve. 3. § 5. pont.)

A párt fogalmának meghatározásánál a törvény a pártok működéséről és gazdálkodásáról szóló 1989. évi XXXIII. törvényre (a továbbiakban: Ptv.) utal. A Ptv. 1. §-a alapján a párt az egyesület egy különös formája, mely nyilvántartott tagsággal rendelkezik, és amely a nyilvántartásba vételét végző bíróság előtt kinyilvánítja, hogy a Ptv. rendelkezéseit magára nézve kötelezőnek ismeri el. A pártok tehát az egyesülési jogról, a közhasznú jogállásról, valamint a civil szervezetek működéséről és támogatásáról szóló 2011. évi CLXXV. törvény szervi hatálya alá tartoznak, azonban részükre törvény az egyesületre vonatkozó rendelkezésektől eltérő szabályokat állapíthat meg.

Kapcsolódó jogi szabályozás

2011. évi CLXXV. törvény az egyesülési jogról, a közhasznú jogállásról, valamint a civil szervezetek működéséről és támogatásáról

1992. évi LXVI. törvény a polgárok személyi adatainak és lakcímének nyilvántartásáról

1989. évi XXXIII. törvény a pártok működéséről és gazdálkodásáról

2. A VÁLASZTÓJOG

2. § (1) A választójog gyakorlása a választópolgár szabad elhatározásán alapul.

(2) Az országgyűlési képviselők választásán a névjegyzékben szereplő választópolgárok gyakorolhatják választójogukat.

(3) Az országgyűlési képviselők választásán nem választható, aki jogerős ítélet alapján szabadságvesztés büntetését vagy büntetőeljárásban elrendelt intézeti kényszergyógykezelését tölti.

1. A szabad elhatározáson alapuló joggyakorlás

A választójog alapvetően jogosultság, tekintettel arra, hogy annak gyakorlása a választópolgár szabad elhatározásán alapul. A választójog gyakorlása ugyanakkor nem csupán a polgár szavazásban való részvételére vagy a jelöltként történő indulására vonatkozik, hanem felöleli a választási eljárás valamennyi mozzanatát, amelyet biztosító eljárási alapelv a választási eljárásban való önkéntes részvétel elve. [Ve. 2. § (1) bekezdés b) pont.]

Létezik olyan európai választójogi modell, amely nem csupán jogként, hanem kötelezettségként kezeli az aktív választójog gyakorlását, így a választójog fennállása esetén, a szavazáson való meg nem jelenést szankcionálja. Ilyen szabályozási gyakorlat honos például Belgiumban.

A szabad elhatározás a szavazási folyamatban nem csupán a szavazáson való részvételt vagy az attól való tartózkodást, de a szavazat tartalmának szabad megválasztását is jelenti. Ennek védelmét szolgálja a szavazás titkosságára vonatkozó választási alapelv.

Szintén a választójog szabad elhatározáson alapuló gyakorlásának védelmét szolgálják a Büntető Törvénykönyvről szóló 2012. évi C. törvény (a továbbiakban: Btk.) 217. és 350. §ának egyes rendelkezései.

2. A névjegyzékben szerepléshez kötött joggyakorlás

A Vjt. a névjegyzékben való szerepléshez köti a választójog gyakorlását. Ennek a rendelkezésnek elsősorban a magyarországi lakcímmel nem rendelkező választópolgárok tekintetében van kiemelkedő jelentősége. Az Alaptörvény XXIII. cikk (1) bekezdése alapján ugyan valamennyi határon túl élő nagykorú magyar állampolgár rendelkezik választójogosultsággal, a választójogát azonban csak az gyakorolhatja, akit a Ve. szabályainak megfelelően kérelmére névjegyzékbe vesz a Nemzeti Választási Iroda (aktív regisztráció). Ennek az eljárásjogi jellegű előírásnak a részletesebb kibontását a Ve. rendelkezései tartalmazzák.

3. A választójog

Számos közismert nemzetközi dokumentum rögzít a választójog vonatkozásában rendelkezéseket, melyek néha szűkebben, máskor részletesebben szabályozzák a kérdéskört. Így például az Emberi Jogok Egyetemes Nyilatkozata 21. cikkében bár nem részletezi, de említi a szabad választások és a választójog kérdéskörét. Az Emberi Jogok Európai Egyezményének 3. cikke deklarálja a szabad választáshoz való jogot: „a Magas Szerződő Felek kötelezik magukat arra, hogy észszerű időközönként, titkos szavazással szabad választásokat tartanak olyan körülmények között, melyek a törvényhozó testület megválasztását illetően biztosítja a nép véleményének kifejezését”. A Velencei Bizottság Code of Good Practice in Electoral Matters című dokumentuma értelmében pedig az államnak aktív magatartásával hozzá kell járulni ahhoz, hogy a polgár élhessen választójogaival.

Az Alaptörvény szerint a választójog alapvető állampolgári jogosultság. Olyan alapvető politikai jog, amely az állampolgároknak a hatalomgyakorlásban való részvételét hivatott biztosítani, és amelynek érvényesülése azt a követelményt támasztja az állammal szemben, hogy biztosítsa gyakorlásának feltételeit, módját, rendjét, valamint garanciáit. E kötelezettség egyrészt jogalkotási, másrészt konkrét szervezési feladatokat ró az államra. A jogi szabályozás alapját az Alaptörvényben és kétharmados törvényekben lefektetett szabályok képezik, amely mellett számos miniszteri rendelet részletezi a kérdéskört. A szervezési feladatokat 2014. május 3-tól a Nemzeti Választási Iroda látja el, autonóm államigazgatási szervként.

4. Negatív személyi feltétel a választójog gyakorlása tekintetében

Amennyiben valakit a bíróság a választójogból kizárt – akár bűncselekmény elkövetése, akár belátási képességének korlátozottsága miatt –, nem rendelkezik választójoggal. E követelményt már az Alkotmány is rögzítette, de az Alaptörvény szabályozása mégis alapvetően eltérő. A korábbi gyakorlatnak megfelelően, ha a bíróság valakit jogerős ítélettel automatikusan cselekvőképességet korlátozó vagy kizáró gondnokság alá helyezett, a közügyek gyakorlásától eltiltott, letöltendő szabadságvesztés-büntetésre ítélt, vagy büntetőeljárásban elrendelte intézeti kényszergyógykezelését, egyben elvesztette a választójogát is. A választójog gyakorlásának kérdésére a bíróságnak külön ki sem kellett térni, az automatikusan megszűnt. Az Alaptörvény azonban a XXIII. cikk (6) bekezdésében foglalt megfogalmazásával, miszerint a fent felsorolt feltételek miatt a bíróság a választójogból kizárhatja az állampolgárt, olyan feltételt támasztott a bírósággal szemben, hogy egyedileg vizsgálja meg a választójogból való kizárás szükségességét. A Btk. alapján a bíróság ezt szándékos bűncselekmény elkövetése esetén köteles megtenni, amennyiben a terheltet végrehajtandó szabadságvesztésre ítéli. Amennyiben a bíróság úgy dönt, hogy a terhelt a közügyek gyakorlásában való részvételre méltatlan, többek között sem aktív, sem passzív választójogát nem gyakorolhatja. [Btk. 61. § (1) bekezdés.]

Ugyancsak elveszíti mind az aktív, mind a passzív választójogát az, akit a bíróság a gondnokság alá helyezéssel kapcsolatos perben kizár a választójogból.

Magyarország 2007-ben csatlakozott a Fogyatékossággal élő személyek jogairól szóló ENSZ egyezményhez, amelynek 29. cikk a) pontja szerint „a részes államok másokkal azonos alapon garantálják a fogyatékossággal élő személyek számára politikai jogaik élvezetét, és vállalják, hogy biztosítják, hogy a fogyatékossággal élő személyek másokkal azonos alapon, hatékonyan és teljeskörűen vehessenek részt a politikai életben és a közéletben, közvetlenül vagy szabadon választott képviselőkön keresztül, beleértve a fogyatékossággal élő személyek jogát és lehetőségét a szavazásra és választhatóságra”.

Az Egyezményben leírtak megvalósulásának ellenőrzésére hivatott, a Fogyatékossággal Élő Személyek Jogainak Bizottsága 2011. szeptember 23-i, Spanyolországról szóló országjelentése szerint a szellemi fogyatékossággal élő személyek a választójogból még a választási képesség egyéni vizsgálata alapján sem zárhatók ki. A Fogyatékossággal Élő Személyek Jogainak Bizottsága Magyarországot a 2012. szeptember 27-i országjelentésében e tárgyban szintén elmarasztalta.

A Bizottság álláspontja szerint az Egyezmény megköveteli, hogy minden szellemi fogyatékossággal élő személyt a választójog a szellemi fogyatékossággal nem élő személyekhez hasonlóan megillessen, a választójogból való kizárásra a belátási képesség korlátozottságára hivatkozva még egyedi bírói döntésben se kerülhessen sor.

Az Alaptörvény szabályozása tehát – amely lehetővé teszi a fogyatékossággal élő személyek megfosztását a választójogtól – ellentétes Magyarország egyezményben foglalt kötelezettségeivel.

Az Alaptörvény XXIII. cikk (4) bekezdése szerint sarkalatos törvény a választhatóságot további feltételekhez kötheti. Ezzel a lehetőséggel élt a törvényalkotó, amikor a passzív választójog gyakorlásának lehetőségéből kizárta mindazokat, akik jogerős ítélet alapján szabadságvesztés-büntetésüket vagy büntetőeljárásban elrendelt intézeti kényszergyógykezelésüket töltik. A szabadságvesztés-büntetés alkalmazásának tehát nem okszerű következménye a közügyektől eltiltás, így azok a polgárok, akik szabadságvesztés-büntetésüket töltik, nem minden esetben vannak eltiltva a közügyektől. Ez a helyzet azt eredményezi, hogy részükre a szavazás feltételeit biztosítani kell. (Emberi Jogok Európai Bíróságának döntése, X. kontra Németország, kérelem száma: 2728/66., 326., 337. pont.)

Kapcsolódó joggyakorlat

32/2004. (IX. 14.) AB határozat A szavazás titkosságát az államnak minden körülmények között biztosítania kell.

5/2002. (II. 22.) AB határozat A jelöltté válás nem alkotmányos alapjog, kivéve, ha a választópolgár teljesíti a törvényben foglalt feltételeket.

63/B/1995. AB határozat Az Országgyűlésnek döntési szabadsága van a választójogi szabályok megalkotásakor.

38/1993. (VI. 11.) AB határozat Egy hatalmi ág legitimitása fakadhat egy másik hatalmi ágból, de a felhatalmazásnak ilyen esetben is a néptől kell származnia.

6/1991. (II. 28.) AB határozat A választójog kiemelkedően fontos politikai jog, melynek jelentőségét az adja, hogy a választópolgárok csak négyévente tudnak beleszólni a törvényhozó testület összetételébe.

Kapcsolódó jogi szabályozás

Alaptörvény XXIII. cikk

Btk. 217. §, 350. §

Ve. V. Fejezet

2007. évi XCII. törvény a Fogyatékossággal élő személyek jogairól szóló egyezmény és az ahhoz kapcsolódó Fakultatív Jegyzőkönyv kihirdetéséről

Kapcsolódó európai uniós jogi szabályozás

Rec(2006)5. Recommendation a Tanács Miniszteri Bizottságának ajánlása a fogyatékos emberek jogainak érvényesítésére, társadalomban való teljes körű részvételük előmozdítására

3. AZ ORSZÁGGYŰLÉSI KÉPVISELŐK SZÁMA

3. § (1) Az országgyűlési képviselők száma százkilencvenkilenc.

(2) Százhat országgyűlési képviselőt egyéni választókerületben, kilencvenhárom országgyűlési képviselőt országos listán választanak.

Az országgyűlési képviselők száma

A hazai megoldás kombinálja a többségi és az arányos választási rendszer elemeit. Ennek megfelelően a törvény kötötten határozza meg mind az egyéni választókerületekben, mind a listás választókerületben kiosztható mandátumok maximális számát: százhat egyéni választókerületre osztja az országot, amely egyben egy kilencvenhárom mandátumos országos listás választókerületet alkot.

(E megoldás alapjaiban tér el a magyar választási rendszer korábbi megoldásától, ahol a százötvenkettő területi és ötvennyolc kompenzációs mandátum flexibilisen változott egymáshoz képest. Azon mandátumok ugyanis, amelyeket területi listán nem sikerült kiosztani a szavazatok eloszlása miatt, a jelenlegit megelőző választási mechanizmusban az országos kompenzációs mandátumok számát növelték.)

Az országgyűlési képviselői létszám ilyen módon történő megváltoztatása alapvetően annak a – rendszerváltás óta meglevő – társadalmi elvárásnak való megfelelésként értékelhető, hogy csökkenjen a politikai elit létszáma Magyarországon.

4. AZ EGYÉNI VÁLASZTÓKERÜLETEK

4. § (1) Minden egyéni választókerületben egy országgyűlési képviselő választható.

(2) Az egyéni választókerületeket úgy kell kialakítani, hogy

a) azok ne lépjék át a megyehatárokat, valamint a főváros határát,

b) azok összefüggő területet alkossanak,

c) a választásra jogosultak száma megközelítően azonos legyen.

(3) A fővárosi kerület, valamint – ha a választásra jogosultak száma meghaladja az egyéni választókerületek választásra jogosultjainak átlagos számát – a település két vagy több egyéni választókerületre osztható.

(4) Az egyéni választókerület választásra jogosultjainak száma az egyéni választókerületek választásra jogosultjainak országos számtani átlagától tizenöt százaléknál nagyobb mértékben – a földrajzi, nemzetiségi, történelmi, vallási és egyéb helyi sajátosságokat, valamint a népességmozgást is figyelembe véve – kizárólag a (2) bekezdés a) és b) pontjában foglaltak érvényesülése érdekében térhet el.

(5) A megyékben és a fővárosban az egyéni választókerületek számát az 1. számú melléklet, sorszámát, székhelyét és területi beosztását a 2. számú melléklet tartalmazza.

(6) Ha a (4) bekezdésben foglalt eltérés meghaladja a húsz százalékot, az Országgyűlés a 2. számú mellékletet módosítja. Az országgyűlési képviselők általános választását megelőző év első napja és az országgyűlési képviselők általános választásának napja közötti időben – az Országgyűlés feloszlása vagy feloszlatása miatti választás kivételével – nem kerülhet sor a 2. számú melléklet módosítására.

(7) Helységnév, közterület-elnevezés, helyrajzi szám – és házszámváltozás esetében a 2. számú mellékletben szereplő választókerületek területi beosztása változatlan marad.

(8) A (4) és (6) bekezdésben foglalt eltérés mértékét az országgyűlési képviselők megelőző általános választásának napján választásra jogosultak számához viszonyítva kell megállapítani.

(9) Amikor az Országgyűlés a megyehatárok vagy a főváros határának megváltoztatásáról dönt, egyidejűleg gondoskodik az egyéni választókerületek határainak megváltoztatásáról.

Az egyéni választókerületek

a) A Vjt. a választókerületek meghatározásának új szabályaival a választójog egyenlőségének alkotmányos követelményét törekszik megteremteni. Az Alkotmánybírság többször kifejtette, hogy az egyéni választókerületek területének megállapítása, valamint az egyes választókerületekre jutó választópolgárok száma közvetlen összefüggésben van a választójog érvényesülésével, ezen belül az egyenlő választójog alapelvével. [22/2005. (VI. 17.) AB határozat, 193/2010. (XII. 8.) AB határozat.] Az egyéni választókerületek megyénkénti megoszlása és az egyes választókerületek területének körülírása alapvetően befolyásolja az egyéni jelöltekre leadható szavazatok súlyát. Következésképpen az, hogy teljesülnek-e az alkotmányossági követelmények, alapvetően attól függ, hogy az egyéni választókerületekben a választásra jogosultak száma a lehető legkisebb mértékben és csak megfelelő alkotmányos indokkal térhet el egymástól. Minél jelentősebb a különbség a választásra jogosultak száma között, annál erősebb alkotmányos indok szükséges az eltérés igazolásához. Azonban a legkisebb különbségek is alkotmányellenesek lehetnek, ha azok célja a manipuláció. Az Alkotmánybíróság 22/2005. (VI. 17.) AB határozatban megfogalmazott álláspontja szerint a névjegyzékben szereplő választópolgárok száma közötti kétszeres eltérés mindenképpen ellentétes az egyenlő választójog elvével.

A szavazatok megközelítőleg azonos súlyának követelménye a választójog egyenlőségének részét képezi, de a szavazatok tartalmi egyenértékűségének követelményét fogalmazza meg. A kiindulópont itt is az, hogy a jogszabályoknak kifejezésre kell juttatniuk a választópolgárok egyenlőségét: a szabályozás nem tehet indokolatlan különbséget a választópolgárok egyes csoportjai között. A jogalkotó ezzel az alapelvvel egy tartalmi követelményt fogalmaz meg, amely alapján a szavazatoknak akkor lehet közel egyenlő súlya, ha lehetőség van arra, hogy egyenlő számú szavazó döntése eredményezzen mandátumot. A választójog egyenértékűségénél a fentiekben taglalt egy ember–egy szavazat eljárásjogi elv könnyen értelmezhető és a gyakorlatban könnyen ellenőrizhető, számszerűsített elvárás. A szavazatok azonos súlya azonban már árnyaltabb követelmény.

b) Az Alaptörvény 2. cikkének (1) bekezdésében megfogalmazott alapelv értelmében a választási rendszert nem lehet manipulálni, és sem a választási földrajz kialakítása, sem a mandátumkiosztás módszere nem eredményezheti azt, hogy egyes választói csoportok indokolatlan módon hátrányosabb helyzetbe kerüljenek másokhoz képest.

Magyarországon bevezetett vegyes országgyűlési választási rendszer egyaránt tartalmazza a többségi és az arányos választási rendszerekre jellemző elemeket is. Képviselői mandátumhoz lehet jutni a többségi elv alapján az egyéni választókerületekben, valamint arányossági elv alapján az országos listákról. A választójog egyenlősége nem jelenti és nem is jelentheti a választáskor kiFejezett politikai akaratok csorbítatlanul egyenlő érvényesülését. [3/1991. (II. 7.) AB határozat.] Bár az Alaptörvény kimondja a választójog egyenlőségét, az állampolgári politikai akarat képviselők útján való, azaz közvetett érvényesülése természetszerűleg aránytalanságot eredményez. A választókerületek kialakítása, a választási földrajz és a mandátumkiosztás kialakításának módja, a választási matematika nagymértékben befolyásolja azt a folyamatot, ami által a szavazatból mandátum lesz. A szavazatok megközelítőleg azonos súlyának követelménye itt kell, hogy érvényesüljön, az elv azonban abszolút értelemben maradéktalanul, torzulásmentesen biztos, hogy nem fog megvalósulni. A tartalmi egyenlőség szempontjából nincs annak jelentősége, hogy konkrétan hány szavazat eredményez mandátumot. Az eltérés adódhat többek között abból, hogy az azonos nagyságú választókerületekben különbözhet a versengő jelöltek, jelölő szervezetek száma, eltérő méreteket mutathat a szavazópolgárok aktivitása. A választási részvétel miatti eltérések és a ténylegesen leadott szavazatok megoszlása azonban nincs kihatással az Alaptörvény 2. cikk (1) bekezdéséből következő „egyenlő választójog” elvének érvényesülésére.

c) Az Alkotmánybíróság 22/2005. (VI. 17.) AB határozatában áttekintette a Velencei Bizottság Code of Good Practice in Electoral Matters című dokumentumában foglalt, a választókerületek kialakításával szemben kialakult elvárásokat. Ezek szerint

– a képviselői helyek elosztásának világos szempontok szerint kell megtörténnie;

– a választókerületi határok meghatározásakor a következő szempontokra lehet tekintettel lenni: a népesség, a nemzeti kisebbségek számaránya, a regisztrált választópolgárok száma, a választójogukkal várhatóan élők aránya;

– a választókerületek meghatározásakor szintén figyelembe lehet venni a földrajzi, közigazgatási, valamint történelmi határvonalakat;

– az egy képviselői helyre jutó választópolgárok száma tekintetében a választókerületenkénti eltérés nem haladhatja meg a tíz százalékot, és semmiképpen sem lépheti túl a tizenöt százalékot. Ettől csak kivételes körülmények között lehet eltérést engedni, így például az adott területen élő kisebbségek érdekeinek védelme, vagy szórványosan lakott terület egységek védelme érdekében;

– a választókerületi határokat legalább tízévenként felül kell vizsgálni, lehetőleg választásokon kívüli időszakokban;

– a választókerületek határvonalainak újbóli meghatározása esetén egy többségében független személyekből álló bizottság véleményét ki kell kérni.

d) A Vjt. úgy szabályoz, hogy az egyéni választókerületek nem léphetik át a megyehatárokat, valamint a főváros határát. Ennek következtében a Velencei Bizottság által megjelölt százalékos eltérések nem alkalmazhatók, a törvényhozó kénytelen volt az eltérés lehetséges mértékét magasabban meghatározni.

e) A Velencei Bizottság Good Practice in Electoral Matters című dokumentuma szerint a választásokat megelőző egy évben kerülni szükséges a választási rendszert, különösen pedig a választókerületi beosztást érintő változtatásokat. Ennek megfelelően szabályoz a Vjt., mikor kimondja, hogy az országgyűlési képviselők általános választását megelőző év első napja és az országgyűlési képviselők általános választásának napja közötti időben – az Országgyűlés feloszlása vagy feloszlatása miatti választás kivételével – nem kerülhet sor az egyéni választókerületek határainak módosítására. Ez alól a szabály alól a törvény első alkalommal történő alkalmazását megelőzően kivételt enged a Vjt. 23. § (2) bekezdése, mely a lehetséges módosítás végső időpontját 2013. július 15. napjában határozta meg.

f) A Vjt. szerint helységnév, közterület-elnevezés, helyrajzi szám- és házszámváltozás esetében a 2. számú mellékletben szereplő választókerületek területi beosztása változatlan marad. Az idő múlásával azonban önmagában a Vjt.-re alapozva nehéz lenne megállapítani a választókerületek pontos határát. Erre is tekintettel írja elő a Ve., hogy a Nemzeti Választási Iroda a szavazókörök és választókerületek nyilvántartását a választások hivatalos honlapján folyamatosan közzéteszi. [Ve. 81. § (2) bekezdés.]

g) A megye vagy a főváros határának megváltoztatása az Országgyűlés kompetenciájába tartozik. Tekintettel arra, hogy az egyéni választókerületi határok nem léphetik át a megye és a főváros határát, utóbbiak változása automatikusan magával vonja az egyéni választókerületek határai módosításának szükségességét. A megye és a főváros határának megváltoztatásához a jelen lévő országgyűlési képviselők több mint felének, míg a Vjt. módosításához több mint kétharmadának a szavazatára van szükség.

h) A Velencei Bizottság a magyar választási rendszert vizsgáló jelentésében [662/2012. számú vélemény, CDL–AD(2012)012.] jelentős figyelmet szentelt a választókerületek kialakításának szabályozására. Kifogásolta, hogy egy-egy megyén belül az egyes választókerületek szavazói létszáma között az eltérés meghaladhatja a nemzetközileg elfogadott 10%-os arányt. Javaslata szerint a Ve.-nek rendelkeznie kellene a választókerületi határok legalább tízévenkénti (vagy ennél gyakoribb) felülvizsgálatáról, így az Országgyűlésnek nem kell megvárnia azt az állapotot, hogy 20%-ot meghaladó különbségek alakuljanak ki a kerületek választópolgárainak száma között. A felülvizsgálatot pedig egy független, állandóan vagy ideiglenes jelleggel működő bizottságnak kellene elvégeznie, amelyben az érintett területek szakértői, a pártok azonos számú képviselője és szükség esetén a nemzetiségek képviselői is helyet kapnának. A Velencei Bizottság álláspontja szerint ugyanis csak e követelmények megtartásával biztosítható a politikai befolyásolás és a „gerrymandering” jelenségének kizárása a választókerületek kialakítása és korrekciója folyamatában. A Velencei Bizottság negatív kritikával illette a választókerületek kialakításának sarkalatos törvényben történt szabályozását arra tekintettel, hogy minősített többséggel csak a kerületek kijelölésére vonatkozó szabályokat kellene meghatározni, a konkrét felosztást nem. Ezzel kapcsolatban érdemes idézni a magyar Alkotmánybíróság a választókerületek szabályozási szintjét vizsgáló határozatát [193/2010. (XII. 8.) AB határozat], mely szerint „... valamely, az Alkotmány által meghatározott törvény elfogadásához megkívánt minősített többség nem egyszerűen a törvényalkotási eljárás formai előírása, hanem olyan alkotmányos garancia, amelynek lényeges tartalma az országgyűlési képviselők közötti széles körű egyetértés.” Ennélfogva a választókerületek kialakításának rendszerében a kétharmados szavazati arány éppen garanciaként szolgál a gerrymandering jelenség elkerülése érdekében, mivel az ilyen arányú többséggel meghozott döntés – általában – széles körű politikai konszenzus eredménye. Ugyanakkor ez a megoldás – rugalmatlanságából adódóan – megnehezítheti, hogy akár a felülvizsgálat eredményeként megállapított túlzott mértékű aránytalanság bekövetkezése esetén, akár más okból (pl. megyehatár megváltozásakor) szükséges módosításokat az Országgyűlés átvezesse a Vjt. mellékletén.

Kapcsolódó joggyakorlat

193/2010. (XII. 8.) AB határozat Az országgyűlési egyéni választókerületek kialakításának elvei és alapjai.

22/2005. (VI. 17.) AB határozat Az egyenlő választójog alapelvéből következő alkotmányos követelmény, hogy az egyéni választókerületekben a választásra jogosultak száma a lehető legkisebb mértékben térjen el egymástól.

33/2000. (X. 20.) AB határozat A választójog egyenlőségéből fakadóan a választójognak a választópolgár szempontjából egyenértékűnek, a szavazatoknak közel azonos súlyúnak kell lenniük.

408/H/1998. AB határozat Nem minden, személyek közötti jogi különbségtétel minősül alkotmányellenesnek.

320/B/1992. AB határozat A jognak sok esetben feladata, hogy különbséget tegyen az egyes emberek között, így nem a megkülönböztetés tiltott.

6/1991. (II. 28.) AB határozat A választójog általánosságának és egyenlőségének korlátozása csak igen jelentős elvi indokból fogadható el és egyeztethető össze az Alkotmánnyal.

3/1991. (II. 7.) AB határozat A mandátumszerzési küszöb az Alkotmányba foglalt parlamentáris berendezkedés működőképességét szolgálja.

Kapcsolódó jogi szabályozás

Alaptörvény 2. cikk (1) bekezdés

„Lapozz bele!” módban ezek az oldalak nem érhetőek el.

Kérjük, vásárolja meg a teljes elektronikus könyvet weboldalunkon.

This page is not available in preview mode.

Should you wish to access the complete text, please purchase the full version of this e-book at our webpage.